Krever sterkere innsats mot - TVU-INFO
Krever sterkere innsats mot - TVU-INFO
Krever sterkere innsats mot - TVU-INFO
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
eportasje<br />
OPPSLAG: Avisutklipp fra en nederlandsk avis.<br />
– Jeg hadde et inderlig ønske om å møte<br />
Knut og var fryktelig spent, men jeg visste<br />
det ville bli fint. Egon betrakter den<br />
gamle kompisen fra bulkskipet Jotunfjell.<br />
– Det var lett å kjenne deg igjen, sier<br />
han. Knut var ikke noe mindre spent.<br />
– Egon har ikke forandret seg mye,<br />
sier han. Møtet er spesielt. De har felles<br />
minner, sterke minner. Minner om at<br />
de begge var noen meter eller sekunder<br />
fra døden. Det kunne like godt vært<br />
en av dem. Men tilfeldighetene ville at<br />
Knut ble opptatt med arbeid et stykke<br />
unna, noe som gjorde at han ikke var<br />
så nærme smellet som han godt kunne<br />
ha vært.<br />
Knut var med på å hente båten ut fra<br />
Fredrikstad Mekaniske Verksted i januar<br />
1959, og hadde vært om bord siden.<br />
Egon mønstra på i september samme<br />
år.<br />
Enormt smell<br />
Forhistorien er sånn, og det er tidligere<br />
ansatt i LO, Egon Ivan Løbekk, som<br />
forteller:<br />
– Vi lå til kai i Bremen for overhaling<br />
av krysslageret, og gikk etterpå for<br />
halv maskin en god stund. Men noe var<br />
16 ■ Maritim Logg 10/2008<br />
TELEGRAM: Knut<br />
sendte telegram<br />
hjem for å berolige<br />
familien.<br />
gått feil. Bly var slitt vekk og det ble varmegang<br />
i lageret. Rett og slett stål <strong>mot</strong><br />
stål. Etter fire - fem døgn i åpent hav, var<br />
vi kommet langt ut i Atlanterhavet, med<br />
Azorene som nærmeste øygruppe. Plutselig<br />
smalt det, og eksplosjonen var kraftig,<br />
veldig kraftig, sier Egon, 46 år etter<br />
den fatale hendelsen. Lukene, som var<br />
festet med svære muttere, ble feid vekk<br />
og varmen slo ut.<br />
– Det var et lufttrykk som ikke var<br />
sant. Fryktelige krefter var i sving, forteller<br />
Egon. Iver Fredriksen fra Senja,<br />
som sto nærmest, var sjanseløs. To<br />
andre ble hardt skadet. Det var umulig å<br />
se noe som helst på grunn av røykutviklingen<br />
i maskinen.<br />
– Jeg var godt kjent på båten og visste<br />
det var 244 trinn opp, sier Knut<br />
Nyseth.<br />
– Hadde jeg ikke kjent båten så godt,<br />
hadde jeg aldri kommet meg opp, sier<br />
han. Egon, på sin side, kom seg opp<br />
gjennom skorsteinen, der det var leider<br />
på innsiden.<br />
To hardt skadet<br />
Selv ble Knut lettere skadet, med 2. grads<br />
forbrenning. Det var ille nok, men to av<br />
mannskapet var verre såret.<br />
BEGRAVELSE: Iver Fredriksen ble begravet på Horta, en av Azoreøyene.<br />
– Jeg ble slengt tilbake i båten og fikk<br />
varmen <strong>mot</strong> meg, minnes Knut. Både<br />
han og Egon var med på å hjelpe kamerater<br />
etter eksplosjonen. Sammen bar de<br />
opp Fredriksen som dirret med armene.<br />
Det var krampetrekninger, og mannen<br />
var i realiteten allerede død. De to<br />
hardt skadde ble brakt til sykelugaren,<br />
der 1. styrmannen fikk råd over radio<br />
om hvorledes han skulle håndtere skadene.<br />
Dagen etter, den 24. januar, ble de<br />
to brakt over i det engelske skipet Durham<br />
som hadde lege ombord. Men livet<br />
deres sto ikke til å redde.<br />
– Selv om vi hadde hatt Haukeland<br />
like i nærheten, hadde det ikke vært håp<br />
for de to, sier Egon i dag. Det var han<br />
som dro i hurtigslukkerne, vaiere som<br />
stoppet alt brennstoff til <strong>mot</strong>oren. Dermed<br />
slukket brannen. Men under veis<br />
var det dramatiske hendelser.<br />
– En hedmarking brant i klærne, en<br />
annen var helt svidd, oppbrent i huden.<br />
Jeg husker huden satt fast i fingrene<br />
mine da jeg leverte han på sykestua, forteller<br />
Egon. Knut fikk kjempeblemmer<br />
på begge armene, kanskje med en liter<br />
væske i hver.<br />
– Var dere i sjokk?<br />
– Vi var vel egentlig ikke det, mener