Blyttia_200401_skjer.. - Universitetet i Oslo
Blyttia_200401_skjer.. - Universitetet i Oslo
Blyttia_200401_skjer.. - Universitetet i Oslo
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Torbjørn Alm<br />
Figur 3. Mynt fra den greske bystaten Kyrene med silphion –<br />
kanskje en utdødd Ferula-art – som motiv. Foto: Klaus Høiland.<br />
Coin from the Greek city-state of Cyrene depicting silphion –<br />
possibly an extinct Ferula species.<br />
overbevisende hjerteform (Koerper & Moerman<br />
2000). Brøndegaard (1963:689) antyder at det like<br />
gjerne kan være en fremstilling av røttene, eller for<br />
den saks skyld beholdere til transport. Tolkningen<br />
hos Koerper & Kolls (1999) er kanskje mest<br />
rimelig: hjerteformen viser fruktene, men er sterkt<br />
«idealisert» for å bygge opp under produktets ry<br />
som et kjærlighetsstimulerende middel.<br />
Piktografiske gjengivelser tolket som silphion er<br />
også kjent fra det minoiske Kreta (Evans 1921:<br />
284).<br />
Om vi skal tro den klassiske greske litteraturen,<br />
fantes silphion bare i Kyrene. Arten er bl.a. nevnt i<br />
Herodots historie (bok 4, 169), i omtalen av den<br />
greske koloniseringen av området (norsk oversettelse<br />
ved Henning Mørland):<br />
«Utenfor kysten til dette området ligger øen Platea<br />
som kyrenaierne koloniserte, og på fastlandet har vi<br />
havnen Menelaos og Aziris hvor kyrenaierne bodde<br />
til å begynne med. Her begynner det å vokse<br />
silphion.» (Mørland 1998:302).<br />
I Strabos geografiske og historiske beskrivelse<br />
av de land oldtidens grekere kjente, inngår det<br />
også en omtale av Kyrene (Brøndegaard 1963:<br />
686). Her heter det at silphion vokste i et svært tørt<br />
og sandet strøk, og var innskrenket til et område<br />
som målte 1000 stadier (178 km) fra vest mot øst,<br />
og 300 stadier (53 km) i retning nord-sør.<br />
Det greske navnet silphion er trolig innlånt fra<br />
et semittisk språk. Urbefolkningen i Kyrene skal<br />
ha kalt planten sirphi eller silphi, som i gresk drakt<br />
ble til silphion (Andrews 1942:233, Brøndegaard<br />
1963:686, Gemmill 1966:297). Dette var den vanlige<br />
betegnelsen på handelsvaren (melkesaften),<br />
mens de friske stenglene på gresk ble kalt kaulos<br />
(Dalby 2003:303). Romerne latiniserte silphionnavnet<br />
til silphium; denne formen er også gått inn<br />
i engelsk. Den vanligste betegnelsen hos romerne<br />
var imidlertid laser eller laserpitium (Viektiev 1954:<br />
124, Dalby 1993:68).<br />
En rekke forfattere har antatt at opphavsarten<br />
ble utryddet som følge av overbeskatning under<br />
romertiden (sml. Andrews 1942, Brøndegaard<br />
1963:688, 1977:71-72, Chevalier 1996:209, Dalby<br />
1996:140, Koerper & Kolls 1999). Denne muligheten<br />
skal vi komme tilbake til. I tillegg er flere<br />
nålevende arter blitt foreslått som opphavet for<br />
silphion (se Andrews 1942:233ff, Gemmill 1966:<br />
299), og enigheten strekker seg ikke stort lenger<br />
enn til at det må ha vært en <strong>skjer</strong>mplante.<br />
Thapsia garganica ble tidlig (av Vivani 1824:17,<br />
som feilaktig beskrev den som en ny art, T. silphium)<br />
foreslått som planten bak silphion (Gemmill<br />
1966:303). Den har et visst ry som medisinplante,<br />
men er giftig, og det ble advart mot bruken allerede<br />
i oldtiden. T. garganica har samtidig en adskillig<br />
mer vidstrakt utbredelse ved Middelhavet enn det<br />
de klassiske kildene (Herodot, Theophrastos,<br />
Strabo m.fl.) angir for silphion. Arten finnes også i<br />
Hellas, og er f.eks. ingen sjeldenhet på Kreta (Turland<br />
et al. 1993:363). Om dette var opphavet til<br />
handelsvaren silphion, er det knapt noen grunn til<br />
at folk i Hellas skulle behøve å importere produktet<br />
fra Kyrene. T. garganica er imidlertid vanlig i det<br />
området som utgjorde Kyrene, og blir ifølge Gemmill<br />
(1966:303) vist frem til turistene som «silphion»<br />
– uten at det nødvendigvis er så mye å legge<br />
vekt på.<br />
Ifølge Brøndegaard (1963:689) er Ferula narthex<br />
kanskje den arten som ligner mest på bildene<br />
av silphion, men denne giftige og illeluktende arten<br />
kan knapt ha vært oldtidens silphion. Ferula tingitana<br />
fremstår som er mer sannsynlig alternativ,<br />
og er den arten som oftest er blitt nevnt som opphavet<br />
til silphion (Gemmill 1966:302). I likhet med<br />
Thapsia garganica, har den en vidstrakt utbredelse<br />
ved Middelhavet. En sparsom forekomst i det området<br />
som i sin tid utgjorde Kyrene, er dokumentert<br />
ved herbariebelegg (Gemmill 1966:303-304). Den<br />
sjeldne arten Ferula marmarica er et mulig, men<br />
lite sannsynlig alternativ.<br />
18 <strong>Blyttia</strong> 62(1), 2004