Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Tekniske<br />
momenter<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong><br />
– forutsetninger og utførelse<br />
Redigert av<br />
Bjørn-Ove Indrøy<br />
Til bruk i<br />
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong>s<br />
Trener I-kurs, hurtigløp
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Innhold<br />
INNHOLD .................................................................................................................................2<br />
FORUTSETNINGENE FOR SKØYTELØP.........................................................................3<br />
MEKANISKE FORUTSETNINGER ................................................................................................3<br />
BREMSEKREFTER.....................................................................................................................3<br />
Luftmotstand .......................................................................................................................3<br />
Friksjon...............................................................................................................................4<br />
ARBEIDSSTILLING....................................................................................................................5<br />
ARMBRUK................................................................................................................................5<br />
START.......................................................................................................................................6<br />
LANGSIDE ...............................................................................................................................7<br />
YTTERFASE..............................................................................................................................7<br />
GLIFASE...................................................................................................................................7<br />
SAMLINGSFASE........................................................................................................................8<br />
SKYVFASE ...............................................................................................................................9<br />
SVING......................................................................................................................................10<br />
YTTERFASE............................................................................................................................10<br />
GLIFASE.................................................................................................................................11<br />
SAMLINGSFASE......................................................................................................................11<br />
SKYVFASE .............................................................................................................................12<br />
SPESIELT: INNGANG TIL SVING ..............................................................................................12<br />
FREKVENS ............................................................................................................................13<br />
KILDEHENVISNINGER ......................................................................................................14<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 2 av 2
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Forutsetningene for skøyteløp<br />
Det er en rekke forhold som på en eller annen måte virker inn på utøveren når han/hun går på<br />
skøyter. For å forstå de tekniske grunnprinsippene er det nødvendig å kjenne til disse, slik at<br />
man skjønner hvorfor utførelsen er slik den er, og hvorfor den ikke gjøres annerledes.<br />
Mekaniske forutsetninger<br />
I mekanikken gjelder følgende lover:<br />
• et legeme forblir i ro eller beveger seg videre i samme retning så lenge ingen ytre krefter<br />
virker på det<br />
• hastigheten et legeme får er avhengig av de ytre krefter som virker på det og i hvilken<br />
retning de virker<br />
• når et legeme virker med en kraft på et annet legeme, virker det andre legemet tilbake<br />
med like stor, men motsatt rettet kraft<br />
Videre vet vi fra mekanikken at:<br />
• hastighetstilveksten er avhengig av hvor lang tid kraften virker over<br />
Ut i fra dette skulle vi kunne si at det rent mekanisk ville være gunstig om vi kunne skyve rett<br />
bakover med størst mulig kraft i lengst mulig tid. Erfaringen tilsier at dette ikke er praktisk<br />
gjennomførbart. Etter hvert som hastigheten øker får vi kortere tid til hvert fraskyv.<br />
Fysiologisk sett er det også ugunstig, da musklene utvikler mindre kraft jo hurtigere de må<br />
kontrahere seg. For ikke å «gå fra» skyvet, setter vi skøyten mer i løpsretningen og skyver ut<br />
til siden, slik at vi får tid til å utvikle vår kraft – vi inngår et kompromiss mellom fysiologiske<br />
og mekaniske forhold.<br />
De ytre krefter som virker på en skøyteløper, er reaksjonskraften til fraskyvet, som gir<br />
fremdrift, og luftmotstand og friksjon, som bremser hastigheten. Vi får «svar» fra isen i<br />
motsatt retning, og med like stor kraft som vi skyver fra. Går fraskyvet rett ut til siden, vil vi<br />
kun få bevegelse til motsatt side, mens vi vil få bevegelse rett fram, dersom vi skyver rett<br />
bakover.<br />
Bremsekrefter<br />
De krefter som bremser hastigheten er som tidligere nevnt luftmotstand og friksjon.<br />
Luftmotstand<br />
Luftmotstand brukes som et begrep, men består i realiteten av flere sammensatte forhold:<br />
• et overtrykk fra luften som møter løperens front<br />
• et undertrykk som dannes bak løperen på grunn av turbulens og virveldannelse<br />
• friksjon på grunn av luftstrømningen langs kroppen<br />
Luftmotstanden er igjen bestemt av flere forskjellige faktorer:<br />
• Vind og lufttetthet<br />
• Løperens trikot<br />
• Sittestilling<br />
• Farten<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 3 av 3
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
De fleste verdensrekordene de siste årene er satt på den innendørs høyfjellsbanen i Calgary. I<br />
tillegg til at det er vindstille inne, er noe av grunnen at luftens tetthet avtar med høyden over<br />
havet, og dermed avtar også luftmotstanden. Lufttemperaturen er også av betydning for<br />
lufttettheten. Varm luft stiger opp, og det er fordi den er lettere og har lavere tetthet enn kald<br />
luft. Derfor er det gunstig med noe høyere temperatur (som det er i innendørshaller), men<br />
temperaturen må ikke være så høy at isen rimer eller det blir ubehagelig å puste.<br />
I virkeligheten vil det også være av betydning hvor stort lufttrykket er. Begrepene høy- og<br />
lavtrykk brukes i meteorologien, og trykket måles i bar. Et lite bar-tall er således gunstig,<br />
fordi luften da er lettere.<br />
Løperens trikot er også viktig. I løpsreglementet heter det at «trikoten skal følge kroppens<br />
former», og den bør være så tettsittende som mulig uten å virke hemmende på bevegelsene<br />
løperen skal utføre. Overflaten må være glatt og tett, slik at den slipper minst mulig luft «inn»<br />
i stoffet og øker luftmotstanden. De nye syntetiske trikotene er overlegne sammenlignet med<br />
de gamle ulltrikotene, men hvilke av «supertrikotene» på markedet som til enhver tid er best,<br />
er umulig å si uten å gjennomføre regelmessige tester i vindtunnel. I den senere tid har det<br />
også blitt montert på «striper» på trikotene, slik at luften skal passere rundt løperens kropp på<br />
en slik måte at den lager minst mulig turbulens bak løperen, og dermed reduserer<br />
luftmotstanden.<br />
Løperens sittestilling har også stor betydning. Det gjelder å gjøre seg så liten og<br />
strømlinjeformet som mulig, og det er utført mange vindtunnelforsøk for å finne den ideelle<br />
sittestillingen. Som tidligere nevnt, går dette muligens noe på tvers av visse fysiologiske krav,<br />
slik at vi her må inngå et kompromiss, og derfor vil den mest optimale sittestillingen variere<br />
fra løper til løper.<br />
Farten løperen går i har også betydning for størrelsen av luftmotstanden. Øker farten til det<br />
doble, vil luftmotstanden øke til det firedoble.<br />
Friksjon<br />
Friksjonen mellom skøyte og is er forholdsvis liten, pga stålets friksjonskoeffisient med is.<br />
Ulike typer stål, tykkelsen på stålet, buen og ikke minst hvordan det er slipt, vil være med på<br />
å påvirke friksjonen. Det viktigste er uansett at «graden» fjernes, slik at skøyta ikke skjærer<br />
mer ned i isen enn nødvendig. Men iskvaliteten har vel så mye å si.<br />
Eksperimenter har vist at friksjonen mellom stål og is er minst ved en istemperatur på mellom<br />
–6ºC og –9ºC. Høy luftfuktighet når det er kaldt vil kunne medføre rim på isen, som gjør at<br />
friksjonen øker. Høy luftfuktighet når det er varmt vær vil ikke ha like stor effekt, men er litt<br />
avhengig av istemperaturen. Isen behøver ikke nødvendigvis være bedre ved at det ligger<br />
vann på den. Hvordan er så kvaliteten på vannet som er brukt til å vanne med? Vannet bør ha<br />
minst mulig partikler, både av metaller, oksygen og andre «urenheter». Og hvordan er<br />
isoverflaten? Det beste er en mest mulig plan/jevn isoverflate, og som regel oppnår man det<br />
ved å slipe og påføre vann vha en filtmatte. Under noe spesielle værforhold kan man også få<br />
endringer i overflaten. Kald is med en varm overflate, f.eks varmet opp av solen, får ofte en<br />
«olje-effekt» som gir glattere is. Det samme gjelder tørr snø, som kan ha en polerende effekt<br />
dersom den fjernes. Men vann, sludd eller snø som ligger på isen vil selvsagt øke friksjonen.<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 4 av 4
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Arbeidsstilling<br />
Arbeidsstillingen kan variere fra distanse til distanse. De fleste går med dypere bøy i knærne<br />
på de korte distansene enn på de lange distansene. Som regel går man også med større vinkel<br />
(det vil si litt mindre bøy) både i hofte- og kneledd i svingene i forhold til på langsidene. God<br />
«spissing» av knærne er gunstig fordi mindre vinkler i kneledd og ankler gir muligheter for et<br />
lengre skyv. At overkroppen er framoverbøyd gjør at luftmotstanden reduseres.<br />
Det er en rekke fysiologiske og mekaniske forhold som må tas med i betraktning når man skal<br />
definere en gunstig arbeidsstilling for hurtigløp på skøyter. Det skal stor muskelkraft til for å<br />
få til et kraftig fraskyv. Jo dypere vi bøyer knærne, jo tyngre er det å utvikle stor kraft, og<br />
løperen skal være veldig sterk for å utvikle mye kraft med stor bøy i knærne. På den annen<br />
side vil nesten rette knær gi musklene kort vei å virke på. En knevinkel der forholdet er<br />
balansert slik at musklene kan virke over lang vei uten at det stilles for store krav til dem vil<br />
således være det beste.<br />
Fra et mekanisk synspunkt kunne det tenkes at en kunne oppnå en bedre strømlinjeform ved å<br />
senke løperens overkropp slik at den ligger horisontalt. Dette er ikke så gunstig sett ut fra<br />
fysiologiske forhold. Hjertet har behov for best mulige arbeidsforhold for å utføre det store<br />
arbeid med blodtilførselen til de viktigste arbeidsmusklene. Videre har åndedrettsorganene<br />
dårligere arbeidsforhold, pga. endringer i bukhulen. Og dessuten vil nakkemuskulatur måtte<br />
brukes i langt større grad.<br />
¾ Diskusjon: Hvordan er sittestillingen på korte kontra lange distanser?<br />
Armbruk<br />
Armene kan brukes for å øke frekvensen og til dels kraften i de øvrige bevegelsene, men<br />
armene er også med på å påvirke balansen. Armbruk er samtidig ressurskrevende, så med<br />
mindre man har «bruk for» dem vil det være fornuftig å legge dem på ryggen for å spare på<br />
kreftene. Det stiller igjen ekstra krav til bruk av overkroppen for å oppnå god balanse. Derfor<br />
er armbruk individuelt, og bør brukes bevisst i forhold til løperens tekniske og koordinative<br />
ferdigheter.<br />
De fleste av verdens beste løpere går med begge armene løse i starten, under hele 500m-løpet<br />
og i innspurten på alle distanser. På de fleste andre distansene er det vanlig å gå med en arm<br />
løs eller med begge armene på ryggen. I svingene går de fleste med en arm løs bl.a for å drive<br />
opp tempoet og farten.<br />
Når man går med begge armer på ryggen, bør armene ligge mest mulig i ro. Enkelte løpere<br />
har en tendens til å la armene gli fra side til side på ryggen, spesielt tydelig er dette når de går<br />
med en arm på ryggen. Dette bør unngås dersom det er med på å forringe balansen og<br />
teknikken for øvrig.<br />
¾ Diskusjon: Er det en fordel å slippe begge armene løs i en spurt når man er veldig<br />
sliten?<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 5 av 5
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Start<br />
Når starteren sier «gå til start», skal man stille seg rett bak startstreken. Tyngden skal være<br />
fordelt slik at man har god balanse, og man skal stå oppreist med armene ned langs siden.<br />
Når starteren sier «ferdig», inntas startstillingen (bildet til venstre) der man bøyer knær og<br />
hofte, og armene føres litt ut fra kroppen. Noen løpere velger også å «støtte» seg på isen med<br />
den ene hånda (bildet til høyre). Plasseringen av skøytene er individuell, men det viktigste er<br />
at den bakre skøyta er plassert slik at tyngdepunktlinjens utgangsretning fra streken er 90<br />
grader på det bakre blad (det vil si at skøyta står på tvers). Hvis man ikke er nøyaktig med<br />
dette, vil man få en brytning/rotasjon i utgangen på starten.<br />
På skuddet (som skal komme 1-1,5 sekunder etter at begge løperne står helt rolig) føres det<br />
fremre benet et kort stykke frem og settes ned på isen, samtidig som det andre benet strekkes<br />
hurtig. Deretter følger noen få forholdsvis raske skjær.<br />
Etter hvert settes skøytene mer i løpsretningen, og skjærene blir gradvis lengre. Det er viktig<br />
at kreftene brukes på fremdrift, og man bør unngå å «reise seg opp» for mye under de første<br />
skjærene. For å få til dette må man forsøke å ha kroppen i fall fremover og utnytte dette til<br />
akselerasjon. Etter hvert som skjærene blir lengre, setter man seg gradvis ned i vanlig<br />
arbeidsstilling.<br />
¾ Diskusjon: Hvilke fordeler/ulemper kan det ha å starte med den ene hånda nedi?<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 6 av 6
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Langside<br />
Bevegelsesforløpet på langsiden er en syklusen med forskjellige faser. Inndelingen i faser kan<br />
gjøres på forskjellige måter, men er her delt opp i fire faser for hvert ben:<br />
1. Ytterfase<br />
2. Glifase<br />
3. Samlingsfase<br />
4. Skyvfase<br />
Ytterfase<br />
I ytterfasen har løperen avsluttet skyvet, skøytestålet har nettopp forlatt isen og løperen har<br />
akkurat satt ned beinet og begynt å gli på standbeinet i en stabil ytterskjærposisjon (som kan<br />
variere fra distanse til distanse og løper til løper). I denne posisjonen skal vi kunne trekke en<br />
rett linje gjennom nese, hofte, kne og ankel. I tillegg er dette den stillingen hvor knevinkelen<br />
er på sitt høyeste (der løperen står høyest i hele bevegelsesforløpet). Denne posisjonen er den<br />
aller viktigste for at løperen skal lykkes med en avspenning av pendelbeinet og for å få en<br />
riktig og god begynnelse på de neste fasene.<br />
Glifase<br />
Fra den absolutte ytterfasen vil løperen falle kontrollert innover mot «senter». Skøyta vil først<br />
gå over fra å gli i ytterskjærstilling til å gli på flat skøyte, og deretter fortsette mot innerskjær.<br />
Også i denne fasen må linjen gjennom nese, hofte, kne og ankel holdes – det er meget viktig<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 7 av 7
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
for å få utnyttet kraften i fallet innover fra ytterskjær riktig. Samtidig med at ytterfasen går<br />
over i glifasen skjer det også noe med det andre beinet: en pendelfase.<br />
Beinet har utført et skyv, forlater isen og går i en form for sirkel samtidig som kneet er lett<br />
bøyd og spenner av. Deretter trekkes kneet fremover og inntil det andre. Fremdeles er leggen<br />
og ankelen avslappet. Beinet går nå mot «treffpunktet» i samlingsfasen. «Timingen» av denne<br />
bevegelsen vil kun bli riktig hvis løperen har vært innom den absolutte ytterfase. Hvis løperen<br />
ikke er innom den absolutte ytterfase, vil det bli ubalanse mellom fallet fra ytterskjær til<br />
innerskjær og pendel – fordi man faller for tidlig og må trekke til seg pendelen isteden for at<br />
pendelen faller naturlig på plass gjennom en form for sirkel og en naturlig akselerert<br />
bevegelse.<br />
Noen løpere har ingen tydelig pendel, men mer noe som kan kalles et «inntrekk». Pendelbenet<br />
trekkes rett inn til standbenet i stedet for å pendle avslappet bakover, og det er spesielt vanlig<br />
for sprintere. Noe av årsaken kan være at løperen ikke har tid til gjennomføre hele bevegelsen,<br />
og på korte distanser ikke har behov for den avspenningen pendelen gir. Likevel skal man<br />
være forsiktig med å ikke fullføre pendelbevegelsen, fordi det er lett for at man blir liggende<br />
med tyngdepunktet imellom bena, fordi man ikke tar seg tid til å komme over hvert skjær (og<br />
dermed kan miste effekten fra kraften i fallet innover fra ytterfasen).<br />
Samlingsfase<br />
Her er fallbevegelsen definert til å begynne i det absolutte ytterpunkt, fordi dette er det eneste<br />
punkt hvor det skjer en ørliten stopp og vi «vender» fallbevegelsen. Fra dette ytterpunktet vil<br />
fallbevegelsen akselerere og fallhastigheten vil være størst rett før samlingsfasen. På samme<br />
måte vil pendelbevegelsen akselerere mot og gjennom samlingsfasen – noe som igjen vil sette<br />
trykk på skyvbevegelsen.<br />
Alt dette må være «timet» riktig, og som sagt før – det skjer kun gjennom å ha vært skikkelig i<br />
den absolutte ytterfase. I selve fallbevegelsen ligger mye kraft. For å bli god til å utnytte<br />
denne kraften, bør løperen trene dette i lav hastighet og mange repetisjoner. Det vil f.eks si å<br />
gå en del runder hvor man føler at det bare er kraften i fallet som driver en fremover. Denne<br />
bevegelsen og «timingen» bør man også trene en del på i oppreist stilling på skøyter (og også<br />
på barmark med joggesko foran et speil). Det vil gi en god tilbakemelding på om man har<br />
forstått og/eller får det til. Dette er en svært viktig del av den tekniske basistreningen for en<br />
allround/langdistanseløper.<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 8 av 8
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Samlingsfasen er det absolutte samlingspunkt som utgjøres av disse tre momentene:<br />
1. Pendelbeinet er i tett samling med skyvbein og i akselerasjon<br />
2. Fallet er på innerskjær (10-15º) og i akselerasjon<br />
3. Den eksentriske bevegelsen på skyvbeinet er på sitt laveste og kneleddet på dette<br />
beinet er på sitt spisseste (klar til å jobbe konsentrisk, dvs skyve)<br />
Her kreves god bevegelse i ankelleddet, slik at tyngdepunktet ligger på toppunktet på<br />
skøytestålets bue. Det er viktig å legge til at all sideveis forskyvning skjer ved å holde linjen<br />
nese, hofte, kne og ankel. I samlingsfasen vil det også være en opprunding av skjæret når alt<br />
det ovenstående klaffer. Det vil si at denne opprundingsbevegelsen går lettere.<br />
Det er viktig å nevne at det selvfølgelig er viktig å ha den rette buen på stålet og ikke minst ha<br />
buens toppunkt på riktig sted. Når løperen får «timet» dette, vil dette antakelig være å få<br />
følelsen av å treffe. Det er denne gode følelsen man teknisk sett alltid skal jobbe mot. Men<br />
igjen, denne følelsen vil aldri kunne inntre uten at man har vært innom den absolutte ytterfase.<br />
Skyvfase<br />
Skyvfasen er en fase som må sees i sammenheng med de andre fasene, og det ligger en viss<br />
fare i å se denne isolert. Skyvfasen kommer som et komplement til og forlengelse av fall- og<br />
samlingsfasen. Det vil si at skyvfasen egentlig påbegynnes før samlingsfasen og pendelfasen<br />
– og vil gi størst fartsøkning rundt samlingsfasen (før og etter), slik at skyvefasen egentlig<br />
ikke bare er den reine utstrekkingen av beinet. «Timingen» i samlingsfasen er avhengig av at<br />
løperen på stand-beinet utfører en eksentrisk bevegelse mot det laveste punkt hvor man er på<br />
fall og vender skyvet. Herfra og «ut» skjer en akselerert utstrekking av beinet. For å få skape<br />
nødvendig stabilitet under skyvet er to faktorer viktige:<br />
1. Stabilitet i bekkenet – det vil si en stabil horisontal linje gjennom bekkenet under hele<br />
skyvet<br />
2. Skøytestålet rundes opp gjennom skyvet slik at nødvendig mottrykk skapes. Dette er<br />
individuelt og må balanseres med utstrekkingshastighet og naturlig<br />
muskelsammensetning i beina. Som en avslutning på skyvet brukes også leggen som<br />
en forlengelse av skyvet og en naturlig avslutning. I denne posisjonen går vi igjen mot<br />
den absolutte ytterfase og starten på ny syklus.<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 9 av 9
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Sving<br />
Teknikken i svingene skiller seg en del fra langsideteknikken. Det er likevel gunstig å dele<br />
syklusen inn i noenlunde samme faser som på langsiden:<br />
1. Ytterfase<br />
2. Glifase<br />
3. Samlingsfase<br />
4. Skyvefase<br />
Fallet kan sees på som en konstant som ligger der hele tiden. De fire fasene er delt inn slik det<br />
går an å se det teknisk. Men fasene må henge sammen og bevegelsene må sees som en helhet.<br />
Ytterfase<br />
Svingens absolutte ytterfase skjer ved nedsettet, og fasen får vi både på høyre og venstre bein.<br />
Om vi tar for oss venstre bein først, vil løperen her sette ned skøyta på ytterskjær. På høyre<br />
bein vil løperen sette skøyta på innerskjær. For at løperen skal være 100% i angrepsposisjon,<br />
blir posisjonen i denne fasen viktig for resten av syklusen.<br />
Posisjonen sett forfra (for venstre bein):<br />
- Løperen må sette skøyta under seg slik at vi har en linje nese, hofte, kne, ankel og slik at<br />
nedsettet er utenfor loddlinjen fra tyngdepunktet (TP). I nedsett av skøyta skal løperen<br />
søke mot tangentlinjen (i forhold til svingkurven). Den horisontale linjen gjennom<br />
bekkenet skal stå 90º på denne linjen. Høyre bein er nå i ytterstilling, er ferdig med skyv<br />
og går mot pendel.<br />
Posisjonen sett fra senter (fra innsiden):<br />
- Tyngdepunktslinjen treffer stålets toppunkt, det betyr at kneet må presses fram og<br />
bevegeligheten i ankelleddet bør være god. Dette er imidlertid ikke den absolutt dypeste<br />
knevinkel i fasen, den kommer i samlingsfasen.<br />
Hvis løperen inntar denne posisjonen i nedsettfasen har han et utmerket utgangspunkt for en<br />
riktig og aggressiv start på syklusen. Vi vil få en tilsvarende utførelse for nedsett av høyre<br />
bein.<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 10 av 10
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Glifase<br />
I glifasen står løperen og «rir» på standbenet, mens det andre beinet får en kort pendel-<br />
/hvileperiode og vil her få god blodgjennomstrømming – noe det er viktig å sørge for i denne<br />
fasen. I glifasen utnyttes sentrifugalkraften (egentlig tyngdekraften), og det er viktig at<br />
tyngdepunktet ligger riktig i forhold til toppunktet på buen på stålet, slik at skjæret rundes noe<br />
i forhold til svingkurven. Stabilitet i hofta er også viktig, slik at det ikke oppstår noen form for<br />
rotasjon i kroppen, men at løperen derimot «står imot» tyngdekraften.<br />
Samlingsfase<br />
I denne fasen er den eksentriske bevegelsen på sitt laveste (som for langsiden) og man utfører<br />
en slags samling med pendelbeinet. Det vil også si at kneet er på sitt spisseste. Når løperen får<br />
«timet» dette vil han ha en følelse av å ha truffet med starten av skyvet. Selve skyvet/trykket<br />
mot isen starter rett før samlingsfasen; den starter ved at man setter skøyta riktig i isen og<br />
dermed umiddelbart har trykk ved å innta den riktige posisjonen. Det vil også i samlingsfasen<br />
skje en opprunding av skjæret slik at skøyta følger med kurven. Det største trykket mot isen er<br />
i denne fasen, og det er viktig å videreføre prinsippene fra glifasen.<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 11 av 11
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Skyvfase<br />
Skyvfasen, der benet strekkes, er en fase som må sees i sammenheng med fasene nedsett- og<br />
samlingsfase. Som tidligere nevnt må vi alltid ha mottrykk i svingen; det vil si at vi alltid må<br />
ha skyv/motkraft på et av beina. Etter et riktig nedsett er det tre faktorer som er viktig å passe<br />
på:<br />
1. Stabilitet i bekkenet – det vil si en stabil linje som står tilnærmet 90º på linjen hofte, kne,<br />
ankel<br />
2. Holde hofta i stabil dybde gjennom skyvet – det vil skape det beste mottrykk og den<br />
største fartsøkningen i utgangen av svingen<br />
3. Skøytestålet rundes opp gjennom skyvet slik at nødvendig mottrykk opprettholdes. Dette<br />
er individuelt og må balanseres med den enkelte løpers utstrekkingshastighet og naturlig<br />
muskelfiber-sammensetning i beina. Som avslutning på skyvet brukes også leggen som en<br />
forlengelse av skyvet og en naturlig avslutning. Etter denne fasen går vi igjen mot en ny<br />
nedsettfase på motsatt bein.<br />
Spesielt: Inngang til sving<br />
Inngangene til svingene er et kritisk punkt, og det kreves trening for å få de til. Og til og med<br />
flere av verdens beste løpere nøler og taper dermed tid på at de ikke utfører denne delen av<br />
løpet godt nok. Årsaken kan være at de har ofret for lite tid og oppmerksomhet på å trene<br />
denne viktige «detaljen». I en god inngang skal man ha full effekt i hvert eneste skyv, og<br />
overgangen mellom langside og sving skal gjøres slik at tyngden flyttes rett dit den skal ligge<br />
gjennom svingen, slik at man har fall innover og bruker «sentrifugalkraften» allerede fra det<br />
første svingskjæret. Dermed vil man også lettere kunne holde svingkurven, og slipper å bruke<br />
krefter på å «gå seg inn» i løpet av svingen. I siste del av svingen vil det gi utslag i at man har<br />
et bedre utgangspunkt for fartsøkning ut av svingen.<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 12 av 12
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Frekvens<br />
Med frekvens menes tiden det tar å utføre en bevegelse. Ved fartsøkning og ved mindre gode<br />
is- og værforhold, vil frekvensen være høyere enn ved jevn hastighet og ved gode is- og<br />
værforhold. Frekvensen varierer også med distansen som skal gås.<br />
Frekvensen må tilpasses løperens teknikk og fysikk, bl.a styrke og utholdenhet. Høy frekvens<br />
vil normalt føre til øket blodsirkulasjon i muskulaturen, og større belastning av<br />
åndedrettsorganene, mens en lav frekvens innebærer en mer statisk bevegelse som gir<br />
dårligere blodsirkulasjon i muskulaturen (og dermed fare for stivhet).<br />
Frekvensen i svingen er normalt høyere enn på langsiden, først og fremst fordi løperen bør<br />
arbeide for å øke farten ut av svingen, men også for at musklene skal få variasjon fra<br />
belastningen på langsiden. I tillegg virker det større krefter på løperen når han stadig foretar<br />
retningsforandring (du husker kanskje loven om legemer i bevegelse?), og det er nødvendig å<br />
fordele belastningen på flere skyv.<br />
Noen ganger kan det virke som om et løp går «lekende lett». Sannsynligvis har løperen da en<br />
frekvens som passer godt til fysikken, distansen og de ytre forhold. Frekvensen er med på å<br />
balansere forholdet mellom arbeid og hvile (i pendel/samlingsfasen – se dette). Den jevne<br />
rytmen gjør det normalt også enklere å koordinere bevegelsene.<br />
¾ Diskusjon: Hvilke distanser har normalt lavest/høyest frekvens?<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 13 av 13
<strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> © Trener I-kurs hurtigløp<br />
Kildehenvisninger<br />
Hval, Stein: «<strong>Hurtigløpsteknikk</strong>» - <strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> 1982<br />
Kristiansen, Hans Trygve: «Tanker og erfaringer i teknikk for hurtigløp»<br />
– <strong>Norges</strong> <strong>Skøyteforbund</strong> 1996<br />
Nestegård, Arne: «En analyse av skøyteis» – Skøytesport 4/1998<br />
Sletten, Svein-Håvard: Videoen «Tekniske momenter i hurtigløp på skøyter»<br />
– <strong>Norges</strong> skøyteforbund 1998<br />
Svensson, Sven Åge: «Studie av skøyteteknikk» – C-trener oppgave 1995<br />
<strong>Hurtigløpsteknikk</strong> Side 14 av 14