BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
med samme tyngde. Det må dessuten tas i betraktning at foreldelsesloven<br />
§ 10 nr. 1 er en unntaksregel - den klare hovedregel etter § 3 nr. 1 jf. § 2 er at<br />
foreldelse skjer tre år etter at fordringshaveren tidligst hadde rett til å kreve<br />
oppfyllelse. Jeg er derfor enig med Hagstrøm, når han i Obligasjonsrett på<br />
side 750 uttaler at en rettsvillfarelse nok kan være unnskyldelig, men at det<br />
skal betydelig mer til etter § 10 enn etter § 9 ved personskade.<br />
(41) Min oppsummering er, at med mindre det foreligger helt spesielle forhold,<br />
fortrinnsvis ved fordringshaveren selv, vil uvisshet om at et søksmål skal føre<br />
frem som utelukkende skyldes en uavklart rettstilstand, ikke godtas som<br />
unnskyldningsgrunn. Hensynet bak foreldelsesreglene tilsier at den som har et<br />
krav å forfølge, gjør det ut fra egen vurdering av tilgjengelige rettskilder, selv<br />
om det ikke foreligger endelig avklaring fra domstolene. Dette hensynet gjør<br />
seg enn sterkere gjeldende i forhold til foreldelsesloven § 10 nr. 1.<br />
(42) I slike tilfeller kan det etter mitt syn ikke være tilstrekkelig å vente til man er<br />
kjent med at man har rimelig mulighet til å nå frem med et søksmål. Det<br />
avgjørende må - slik lagmannsretten har uttrykt det - være om kravshaveren -<br />
tross uvitenhet om hvilket utfall et søksmål vil få - har rimelig grunn til å få<br />
kravet prøvet av domstolene. Staten har i skranken for Høyesterett presisert<br />
dette som et spørsmål om kravet - tross usikkerhet om endelig utfall - er<br />
prosedabelt. Jeg kan slutte meg til denne måten å uttrykke det på, noe som<br />
innebærer at det i disse sakene må legges en noe større prosessrisiko på<br />
kravshaverne.<br />
Saken reiser etter lagmannsrettens mening problemstillinger som er nært beslektede med<br />
dem i Periscopus-saken. Det er en forskjell at i den saken gjaldt det norske skatteregler,<br />
hvor ordlyden var på ”skattyters side”, mens saken her gjelder EØS-rettens innflytelse på<br />
norske skatteregler, hvor ordlyden i loven var på ”statens side”. Det var utviklingen i EØSretten<br />
som førte til at norske lovbestemmelser måtte endres. Lagmannsretten kan likevel<br />
ikke se at disse forskjeller er avgjørende. Den utvikling som har vært, gjør at det ikke er<br />
grunnlag for å gjøre noen forskjell på manglende kunnskap om norsk rett på den ene side<br />
og EØS-retten på den andre siden.<br />
Lagmannsretten viser til punkt 4.3.2 ovenfor hvor det går fram at det var en lang utvikling<br />
særlig innen EF-retten, som førte til at de fire friheter og fellesskapsretten fikk stadig større<br />
betydning for nasjonal lov og praksis også på skatterettens område. Dette var en utvikling<br />
”alle” med interesser for skatt var klar over, særlig fra Verkooijen avsagt 6. juni 2000, hvor<br />
det som gjengitt tidligere i premiss 62 heter:<br />
62 Det første spørgsmål skal derfor besvares med, at artikel 1, stk. 1, i direktiv<br />
88/361 er til hinder for en medlemsstats lovbestemmelse som den i<br />
hovedsagen omhandlede, hvorefter indrømmelse af fritagelse for den<br />
indkomstskat, som er pålagt udbytte, der udbetales til fysiske personer, som<br />
er aktionærer, er betinget af, at nævnte udbytte udbetales af selskaber med<br />
hjemsted i den pågældende medlemsstat.<br />
- 73 - Feil! Ukjent dokumentegenskapsnavn.