BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Tvisten om erstatning for brudd på EØS-retten gjelder om overtredelsen er ”tilstrekkelig<br />
kvalifisert”. Spørsmålet må avgjøres etter en helhetsvurdering der det er relevant om<br />
regelen er klar og presis, hvor stor skjønnsfrihet regelen gir, om regelbruddet er forsettelig<br />
eller uaktsomt og om rettsanvendelsen kan forsvares.<br />
Staten burde allerede i 1994 sett at de norske reglene var i strid med EØS-avtalen. Under<br />
enhver omstendighet burde staten endret skattereglene etter hvert som staten fikk signaler<br />
om at disse var i strid med EØS-avtalen. I brev fra ESA til den norske stat 26. november<br />
1997 i den såkalte Pendler-saken ble det påpekt at reglene om reisefradrag var<br />
diskriminerende i forhold til utenlandske arbeidstakere. EFTA-domstolens avgjørelse om<br />
differensiert arbeidsgiveravgift 20. mai 1999 inneholder prinsipielle uttalelser om intern<br />
skatterett og de fire friheter.<br />
De norske skattereglene innebar et grunnleggende brudd på de fire friheter. Det dreide seg<br />
om direkte forskjellsbehandling i strid med ordlyden, noe som betyr at staten ikke har<br />
skjønnsmargin av betydning. Staten kan klandres fordi den ikke så at EØS-avtalen også<br />
innebar skatterettslige forpliktelser. Vilkåret om et tilstrekkelig kvalifisert brudd er oppfylt,<br />
uansett gjelder det et grenseland hvor terskelen for ansvar er lav.<br />
Alle krav er satt fram i rett tid etter foreldelsesloven § 10 nr. 1, eventuelt § 9 nr. 1.<br />
Utgangspunkt for foreldelse av kravet på tilbakesøking etter reglene om condictio indebiti<br />
er foreldelsesloven § 3. Fristen regnes fra den dag da skyldneren tidligst hadde rett til å<br />
kreve oppfyllelse, jf. § 2. Fristen kan forlenges med ett år etter foreldelsesloven § 10 nr. 1<br />
avhengig av når han ”fikk eller burde skaffet seg” nødvendig kunnskap om fordringen.<br />
Utgangspunktet er at rettsvillfarelse ikke fritar for at foreldelsesfristen løper, men i denne<br />
saken har skattyterne stolt på informasjon fra likningskontoret, på brev fra<br />
skattemyndighetene og på sin egen likning. Ingen undersøkelser overfor norske<br />
myndigheter ville resultert i noen kunnskap om EØS-regelverket som kunne gitt<br />
skattyterne kunnskap om kravet. At det dreier seg om kompliserte spesialregler og en<br />
tvilsom rettstilstand er et moment som taler for at rettsvillfarelsen anses som unnskyldelig<br />
slik at tilleggsfristen kommer til anvendelse. At staten som den profesjonelle part i forhold<br />
til kunnskap om EØS-avtalen også har vært i villfarelse om rettstilstanden og har villedet<br />
de ankende parter, må tillegges vekt. Det er staten som er nærmest til å bære ansvaret for at<br />
norsk rett strider mot EØS-avtalen og de rettigheter den gir norske skattytere. Reelle<br />
hensyn basert på at staten kan pulverisere sitt tap, taler også for at staten skal bære ansvaret<br />
for den uriktige rettsanvendelsen. I bilaterale skatteoverenskomster med fremmede stater er<br />
det ikke frister for å rette forhold som bygger på feil likning, jf. ligningsloven § 9-5 nr. 2<br />
bokstav c). Det er ikke rimelig at en skattyter ved brudd på EØS-avtalen skal stilles<br />
dårligere enn ved brudd på en skatteavtale. Det tidligste tidspunkt for når de ankende parter<br />
- 7 - Feil! Ukjent dokumentegenskapsnavn.