BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Det er et grunnleggende synspunkt i EF-retten at statene skal kunne forutberegne sin<br />
situasjon og ikke må hindres i sin lovgivning av frykt for et erstatningskrav; dette er<br />
begrunnet med at såkalt ”rettssikkerhet” for statene begrenser ansvaret. Dette er trukket<br />
fram i Rt. 2005 side 1365 Finanger II, se premiss (61) nedenfor. Lagmannsretten viser som<br />
eksempel fra EF-domstolen til dom avsagt 5. mars 1996 i to forente saker C-46/93 og C-<br />
48/93 mellom Brasserie du pêcheur med tyske myndigheter som motpart, en<br />
problemstilling som gjaldt tilsvarende i England for Factortame, se premiss 45:<br />
45 Den restriktive opfattelse af Fællesskabets ansvar for udøvelsen af dets<br />
retsanordnende virksomhed beror på den betragtning, dels at udøvelsen af den<br />
lovgivende magt, selv hvor der findes en domstolskontrol med retsakternes<br />
lovlighed, ikke må hindres ved udsigten til erstatningskrav, hver gang det i<br />
Fællesskabets almene interesse kræves, at der træffes generelle<br />
foranstaltninger, som kan skade borgernes interesser, dels at Fællesskabet i en<br />
retlig sammenhæng, som er kendetegnet ved, at der foreligger en vid<br />
skønsbeføjelse, der er uomgængelig for iværksættelsen af en<br />
fællesskabspolitik, kun kan ifalde ansvar, hvis den pågældende institution<br />
åbenbart og groft har overskredet grænserne for udøvelsen af sine beføjelser<br />
(dom af 25.5.1978, forenede sager 83/76, 94/76, 4/77, 15/77 og 40/77, HNL<br />
m.fl. mod Rådet og Kommissionen, Sml. s. 1209, præmis 5 og 6).<br />
På grunn av at bruddene på fellesskapsretten kan være svært forskjellige, er<br />
ansvarsterskelen ikke formulert som en selvstendig kvalifiserende norm, men som at<br />
bruddet må være ”tilstrekkelig kvalifisert” (sufficiently serious). Et hovedsynspunkt er som<br />
nevnt i dommen ovenfor, om en stat i sin lovgivende myndighet ”åpenbart og grovt”<br />
(manifestly and gravely) har satt seg ut over rammene for sin myndighetsutøvelse. Men<br />
terskelen for ansvar avhenger av hva slags brudd det gjelder og graden av klarhet og<br />
skjønnsfrihet. Dreier det seg om et brudd på en klar regel, for et eksempel et klart direktiv,<br />
kan bruddet i seg selv oppfylle kravet til å være åpenbart og grovt og dermed tilstrekkelig<br />
kvalifisert til å utløse ansvar. Det kan også ha betydning hvordan andre land har forholdt<br />
seg til samme regel. Etter en domstolsavgjørelse om tidligere tvilsomme forpliktelser<br />
(previously uncertain obligations) har statene generelt en viss tid (a reasonable time) til å<br />
tilpasse egen lovgivning. Men etter dette, og også når en rettsoppfatning anses som fastslått<br />
”som sådan” (in itself), representerer manglende gjennomføring et selvstendig grunnlag for<br />
erstatning etter EF-retten. Bruddet i seg selv anses da som ”tilstrekkelig kvalifisert”. Om<br />
bruken av ”som sådan” viser lagmannsretten til dommer gjengitt nedenfor i sak C-336/96<br />
Gilly premiss 53, C-170/05 Denkavit II premiss 45, og C-379/05 Amurta premiss 80.<br />
Gjennomgangen nedenfor tjener til belysning av den ansvarsterskel lagmannsretten har<br />
beskrevet.<br />
- 41 - Feil! Ukjent dokumentegenskapsnavn.