BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
ansvar etter EØS-avtalen og EØS-loven. Dette ansvaret er gitt et reelt<br />
innhold. Det er nærliggende å se det som en forutsetning for det EØSrettslige<br />
ansvar som staten har gått inn på, at det skal være uttømmende<br />
for det rettsområdet det gjelder.<br />
Lagmannsretten konkluderer med at det ikke er grunnlag for erstatning etter tradisjonell<br />
norsk erstatningsrett rett fordi Stortingets lovgivende myndighet bare er undergitt de<br />
begrensninger som finnes i Grunnloven og fordi statens ansvar for manglende<br />
gjennomføring av EØS-avtalen er uttømmende regulert i EØS-retten.<br />
4.3 Erstatning etter EØS-retten<br />
4.3.1 Terskelen for ansvar<br />
De ankende parter har subsidiært til kravet om condictio indebiti, krevd erstatning etter den<br />
praksis som er utviklet i EØS-retten for manglende gjennomføring av EØS-avtalen ved at<br />
staten har unnlatt å endre norsk skattelovgivning for å bringe denne i overensstemmelse<br />
med artikkel 40. Staten erkjenner at det foreligger et brudd, men staten bestrider at det er<br />
noe ansvarsgrunnlag. Hvis det er ansvarsgrunnlag, er det enighet om at det er<br />
årsakssammenheng mellom bruddet og det tap dette har påført de ankende parter.<br />
Lagmannsretten legger til grunn at terskelen for ansvar er den samme for<br />
godtgjørelsesfradrag og kildeskatt.<br />
Lagmannsretten bygger på at terskelen for erstatningsansvar er den samme i EØS-retten<br />
som i EF-retten, selv om det teoretiske grunnlaget kan være et annet. Andreas Bullen ”EU,<br />
EØS og SKATT” skriver for eksempel på side 119:<br />
I EU-retten er det et fast etablert prinsipp at en EU-stat kan bli erstatningsansvarlig<br />
overfor rettighetssubjektene dersom vedkommende stat bryter sine EU-rettslige<br />
forpliktelser, hvilket forankres i prinsippene om EU-rettens direkte virkning og<br />
forrang. Som ovenfor nevnt synes EFTA-domstolene å ha avvist at EØS-retten har<br />
direkte virkning i EØS-statenes interne rettsystemer. EFTA-domstolen har likevel<br />
lagt til grunn at også EØS/EFTA-statene vil kunne ha plikt til å betale erstatning til<br />
rettighetssubjektene ved brudd på EØS-avtalen, dog uten direkte å vise til<br />
erstatningsinstituttet i EU-retten.<br />
Bullen viser som eksempel på EØS-rettslig erstatningsansvar til EFTA-domstolens sak E-<br />
9/97 Sveinbjörnsdóttir premiss 43 til 69 og til sak E-4/01 Karlsson premiss 32, den siste<br />
saken er nærmere omtalt nedenfor i dette punkt. I sin gjengivelse av vilkårene for<br />
erstatningsplikt går det fram at Bullen på side 120 og 121 synes å mene at vilkårene er de<br />
samme i EØS- som i EF-retten og på side 122 at ”(r)elevant rettspraksis avsagt av EF- og<br />
EFTA-domstolene tillegges her samme vekt, (…)”.<br />
Når det gjelder saken her legger lagmannsretten til grunn at det ikke er omstridt at<br />
lagmannsretten skal bygge på relevant rettspraksis om statenes erstatningsansvar fra både<br />
EFTA- og EF-domstolen.<br />
- 40 - Feil! Ukjent dokumentegenskapsnavn.