BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
BORGARTING LAGMANNSRETT - Domstolene
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
ankende parter har vist til noen dommer. Dom avsagt 11. juli 2002 i sak C-255/00 Grundig<br />
gjaldt noe så spesielt som nasjonal lovgivning ”der med tilbakevirkende kraft” forkortet<br />
fristen for krav om tilbakebetaling oppkrevd i strid med et direktiv. Dom avsagt 16. mai<br />
2000 i sak C-78/98 Shirley Preston må også sies å gjelde et spesielt tilfelle, nemlig<br />
medlemskap i en pensjonsordning hvor en preklusiv frist knyttet til hver enkelt av flere<br />
kortvarige kontrakter ble ansett for å være i strid med effektivitetsprinsippet. I dom avsagt<br />
18. september 2003 i sak C-125/01 Peter Pflücke kom EF-domstolen til at hvis en nasjonal<br />
bestemmelse om preklusive frister ikke var i samsvar med felleskapsrettens krav og en<br />
samsvarende fortolkning heller ikke var mulig, skulle nasjonal rett avvise å anvende den.<br />
De ankende parter har imidlertid ikke for noen av dommenes vedkommende gått inn på og<br />
sitert fra premissene eller på annen måte argumentert nærmere for hva som etter deres<br />
mening kan utledes av dem.<br />
Etter lagmannsrettens mening er det bare Peter Pflücke som går ut på at en nasjonal regel<br />
ikke skal anvendes, som eventuelt kunne få betydning. Uansett skiller EF-retten seg her<br />
etter lagmannsrettens mening fra EØS-retten. Lagmannsretten ser det slik at selv om EØSrettens<br />
minimumskrav til prosessen skulle være krenket, kan ikke lagmannsretten sette<br />
skattebetalingsloven § 48. nr. 5 til side som ikke gjeldende. Lagmannsretten viser til Rt.<br />
2000 side 1811, Finanger I, der flertallet kom til at et konkret direktiv ikke slo igjennom<br />
overfor norsk lovgivning. Det samme må gjelde desto mer når EØS-retten ikke har<br />
konkrete bestemmelser, men det gjelder uspesifiserte minimumskrav. Paragraf 48. nr. 5 må<br />
derfor gjelde også overfor utenlandske aksjonærer, se for øvrig den tilsvarende drøftelsen<br />
om de materielle skatteregler nedenfor i punkt 4.2 om Erstatning etter norsk rett.<br />
Hvis norsk rett ikke er i samsvar med minimumskravene i EØS-retten, er konsekvensene<br />
slik lagmannsretten ser det som i Rt. 2005 side 1365, Finanger II, at skattyter er henvist til<br />
å kreve erstatning for brudd på prosessuelle minimumskrav. Det blir da EØS-rettens<br />
terskel for ansvar som kommer til anvendelse.<br />
Ved den konkrete vurdering av om terskelen er overskredet – om den prosessuelle<br />
krenkelsen er ”tilstrekkelig kvalifisert” – har andre lands regler betydning som ett moment<br />
blant flere og må vurderes ut fra EF- og EFTA-domstolenes praksis på tilsvarende måte<br />
som lagmannsretten har gjort nedenfor i punkt 4.3.1 og 4.3.2 om erstatning for brudd på<br />
den materielle siden av fellesskapsrettens krav til nasjonale skatteregler. Lagmannsretten<br />
kan ikke se at de ankende parter har vist til praksis som skulle tilsi at terskelen for ansvar<br />
er overskredet, og lagmannsretten finner ikke at det er tilfelle.<br />
Lagmannsretten viser ellers til drøftelsen nedenfor i punkt 5 hvor konklusjonen er at<br />
kravene enten de er basert på reglene om condictio indebiti eller erstatning uansett er<br />
foreldet.<br />
- 33 - Feil! Ukjent dokumentegenskapsnavn.