You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
det var nesten like morsomt som å hoppe i høyet. Når lasset var ferdig<br />
tråkket og vognen mer enn full, fikk vi sitte på toppen. Men på låvebrua<br />
måtte vi av, brua var bratt og lasset tungt, det nådde nesten helt opp til<br />
dørkarmen.<br />
Inne på låven ble høyet lesset av på forskjellige plan, og modig var den<br />
som torde hoppe fra det høyeste! Så laget vi tunneler i høyet og krabbet<br />
rundt, det var ikke helt tillatt, men veldig spennende. Sove i høyet om<br />
natten skulle vi også, men det var varmt og klødde så fælt - og mørket på<br />
låven var fullt av fremmede lyder, så vi tuslet inn etter hvert.<br />
Tor ville også forsøke å ligge i telt en natt, og Gunnar fant en gammel fell<br />
som han skulle ha over seg. Fellen hadde hengt i stallen en tid, og hadde<br />
nok en sterk eim av hest. Tor ble fryktelig dårlig om natten, tungen<br />
hovnet opp og han fikk nesten ikke puste. Han måtte av sted til lege i en<br />
fart, og ble kjørt av sted med hest og vogn. Noe som ikke gjorde ham<br />
bedre, det viste seg at han var allergisk mot hest. Jeg husker det som en<br />
svært dramatisk hendelse.<br />
En stor opplevelse var det å få lov til å ta båttur på vannet. D/S<br />
Fyresdølen gikk hver dag fra Kyrkjebygda til Kilegrend og opp igjen med<br />
post, varer og passasjerer. Veien på østsiden av vannet sluttet ved<br />
Momrak på den tiden, og det var stor trafikk. Vi tok med oss mat og<br />
drikke, var borte en hel dag, og hadde en storartet tid på båten.<br />
På butikken var det spennende å handle. Olav Landstad hadde god,<br />
gammeldags landhandel borte ved Meinstad. Der fantes det alt mulig fra<br />
melkespann og verktøy til sukker og sirup; mye rart hang oppunder taket.<br />
Mel og annet som skulle veies opp hadde han i store skuffer under disken.<br />
Vi var mest interessert i sukkertøyet vi handlet til oss i kremmerhus for<br />
småørene vi greide å samle sammen. Huset hans Olav Landstad er revet<br />
nå.<br />
Handelslaget lå ved Øyskogen (nå reisebyrå) med Tarjei Wik som<br />
bestyrer. Han var som skåret ut av en roman etter min mening: mørk, med<br />
svart sleik og slesk smil! Og alltid med blyanten klar bak øret. På disken<br />
lå kladdebøker som betjentene brukte til å regne sammen i når folk<br />
handlet. Varene var ikke innpakket slik de er nå. Mel, sukker, kaffe osv.<br />
ble veid opp i papirposer, og mange varer - brød, for eksempel - ble lagt<br />
rett ned i rykksekkene uten papir rundt. Butikkene var møtestedene for<br />
mange som kom langveis fra for å handle og fylle ryggsekkene sine med<br />
varer; de kunne stå og røyke og prate i timevis for å høre nytt.<br />
45