You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
40<br />
2.6. Galīgas <strong>un</strong> bezgalīgas <strong>kopas</strong><br />
2.6.1. Elementu skaitīšana kopās<br />
1. Nostadnes. Kādu kopu sauc par galīgu par bezgalīgu<br />
Uz otro jautājumu ir vienkārša atbilde: kopu sauc par bezgalīgu, ja tā nav galīga.<br />
Tātad — kas ir galīga kopa<br />
Visiem zināms, ka tā ir kopa, kurai galīgs skaits elementu. Šo tēzi pat mēdz uzskatīt<br />
par galīgas <strong>kopas</strong> definīciju, <strong>un</strong> apmēram tā domājām jau kopu teorijas nodaļā.<br />
Ja nu te kāds pajautā, kāpēc galīgu (kopu) definē ar galīgu (skaitu) <strong>un</strong> kas īsti ir<br />
galīgs, var no tāda jautājuma izvairīties, sakot, ka galīga ir tāda kopa, kuras elementus<br />
var saskaitīt.<br />
Ko tas nozīmē — saskaitīt <strong>kopas</strong> elementus Vai tas nozīmē noteikt elementu skaitu<br />
tajā Bet uz jautājumu, kas tas ir — <strong>kopas</strong> elementu skaits, parastā atbilde ir — tas ir<br />
naturāls skaitlis, kurš rāda cik kopā ir elementu. Taču ko grib uzzināt cilvēks, kurš vaicā<br />
— cik šajā kopā ir elementu Viņš grib uzzināt apskatāmās <strong>kopas</strong> elementu skaitu. Loks<br />
noslēdzas — <strong>un</strong> vai noskaidrojām ko ja<strong>un</strong>u<br />
Tātad tomēr — kas ir <strong>kopas</strong> elementu skaits Vai katrai kopai tāds ir Vai šo jēdzienu<br />
var saprātīgi definēt, neķerot sevi aiz astes kā nupat iepriekš, jeb vai tas jāuzskata par<br />
mums intuīcijā dotu <strong>un</strong> uz vienkāršākiem nereducējamu pamatjēdzienu Jo — kurš gan<br />
neprot saskaitīt galīgā kopā elementus, <strong>un</strong> kāpēc te vispār vajadzētu ko definēt<br />
Bet mēs dažkārt sakām arī — šajā kopā ir bezgala daudz jeb bezgalīgs skaits elementu.<br />
Kas šis ir par skaitu Vai arī tas ir kaut kāds skaitlis, varbūt pat naturāls Un vai kaut<br />
kā skaits var nebūt galīgs<br />
Šajā paragrāfā mēǧinasim tikt skaidrībā ar šiem jautājumiem.<br />
2. Sanumurejamas <strong>kopas</strong> Vispirms iepazīsimies ar noderīgu palīgjēdzienu.<br />
Sauksim par <strong>kopas</strong> N sākumnogriezni ikvienu šīs <strong>kopas</strong> apakškopu, kura līdz ar<br />
katru savu elementu n, kurš atšķiras no 1, satur arī skaitli n − 1.<br />
Tātad sākumnogrieznis līdz ar katru savu elementu satur visus par n mazākos N elementus,<br />
ja vien tādi ir. Lūk, daži sākumnogriežņu piemēri: ∅, {1}, {1, 2, 3, 4, 5}, N. Jā, arī<br />
tukšā kopa: tajā patiešām nav neviena tāda elementa n, ka n − 1 tai vairs nepiederētu!<br />
Tos N sākumnogriežņus, kuri nesakrīt ar visu kopu N, sauksim par istiem. Katrs<br />
nenegatīvs vesels skaitlis n nosaka vienu īstu sākumnogriezni n := {i ∈ N: i ≤ n}, <strong>un</strong><br />
ikviens īsts sākumnogrieznis ir tā dabūjams. Tā, 0 = ∅, 1 = {1}, 2 = {1, 2} u.t.t. Taču<br />
tā kā nav vislielākā veselā skaitļa (jo katram veselam skaitlim var pieskaitīt 1 <strong>un</strong> dabūt<br />
lielāku), nav arī tāda n, ka n = N.<br />
Tālāk — centrālais šī <strong>un</strong> arī nākamā paragrāfa jēdziens par sanumurējamu kopu.<br />
Par <strong>kopas</strong> A numerāciju sauksim jebkuru daļēju f<strong>un</strong>kciju ν: N → A, kuras definīcijas<br />
kopa ir kāds N sākumnogrieznis, bet vērtību kopa — visa kopa A. Ja šī f<strong>un</strong>kcija<br />
turklāt ir arī injektīva, sauksim to par numerāciju bez atkārtojumiem. Kopu A<br />
sauksim par sanumurējamu, ja tai eksistē kāda numerācija.<br />
Kopas numurēšanu (t.i. numerācijas izveidošanu) var iztēloties kā visu šīs <strong>kopas</strong> elementu<br />
izkārtošanu virknē<br />
ν(1), ν(2), ν(3), . . . ,<br />
pieļaujot tajā arī elementu atkārtojumus. Atkārtojumi dažkārt ir noderīgi, bet nav grūti<br />
saprast, ka tie nav nepieciešami: tos vienmēr var izsvītrot. Tātad
2.6. GALĪGAS UN BEZGALĪGAS KOPAS 41<br />
sanumurējamai kopai vienmēr eksistē numerācija bez atkārtojumiem.<br />
Jau pavisam drīz redzēsim, ka ne visas <strong>kopas</strong> ir sanumurējamas: nesanumurējama ir,<br />
piem., visu reālo skaitļu kopa.<br />
Sauksim numerāciju par ierobežotu, ja tās definīcijas kopa nesakrīt ar visu kopu N<br />
<strong>un</strong> par neierobežotu pretējā gadījumā. Tas, ka numerācija ir ierobežota, nozīmē, ka ne<br />
visi naturālie skaitļi numurējot ”<br />
izlietoti“ 21 , <strong>un</strong> tad atbilstošo elementu virkni uztveram<br />
kā galīgu. Ja turpretī ”<br />
izlietoti“ visi naturālie skaitļi, numerācija ir neierobežota, <strong>un</strong> kā<br />
bezgalīgu tad domājam arī tai atbilstošo virkni. Ievērosim, ka neierobežota numerācija pēc<br />
atkārtojumu izsvītrošanas var kļūt ierobežota. Tagad sekojošo definīciju varam uztvert kā<br />
mūsu intuitīvo priekšstatu precīzu formulējumu:<br />
par galīgu saucam ikvienu kopu, kurai eksistē ierobežota numerācija.<br />
Ievērojiet, ka<br />
pa ceļam uz šo definīciju nekur nenācās izmantot kādus priekšstatus par elementu<br />
skaitu!<br />
Protams,<br />
kopu, kas nav galīga, saucam par bezgalīgu.<br />
Bet ko īsti tas tomēr nozīmē<br />
2.37. vingrinājums. Kādēļ nav tiesa, ka kopa ir bezgalīga tad <strong>un</strong> tikai tad<br />
(a) ja tai eksistē neierobežota numerācija<br />
(b) ja tai ir tikai neierobežotas numerācijas<br />
(c) ja tai nav nekādas numerācijas<br />
Vēl jāatgādina, ka ne visur definēta f<strong>un</strong>kcija var izrādīties pat nekur nedefināta. Tas<br />
nozīmē, ka tās grafiks nesatur nevienu elementu pāri. Šāda f<strong>un</strong>kcija ir numerācija tad <strong>un</strong><br />
tikai tad, ja tās beigu kopa A ir tukša, <strong>un</strong> tad tā ir arī ierobežota numerācija. Tātad mūsu<br />
definīcija bez kādām papildus nor<strong>un</strong>ām tukšo kopu atzīst par galīgu <strong>un</strong> tāpēc ir šajā ziņā<br />
pietiekami saprātīga.<br />
3. Tomēr no pieņemtās galīgas <strong>kopas</strong> definīcijas vien nevar uzzināt, kas ir galīgas<br />
<strong>kopas</strong> elementu skaits. Taču galīgas <strong>kopas</strong> numurēšanu bez atkārtojumiem var iedomāties<br />
kā tās elementu skaitīšanu. Tad par tās elementu skaitu var nosaukt pēdējo numurēšanai<br />
lietoto skaitli. Tiesa, te parādās ne gluži gaidīti sarežǧījumi: kāpēc, dažādi skaitot elementus<br />
vienā <strong>un</strong> tai pašā kopā, noteikti iegūsim vienu <strong>un</strong> to pašu gala rezultātu Formāli<br />
šis jautājums pasakāms tā: kāpēc visām galīgas <strong>kopas</strong> numerācijām bez atkārtojumiem<br />
ir viena <strong>un</strong> tā pati definīcijas kopa Vai to, ka tā ir, var pierādīt, jeb vai tas jāpieņem<br />
kā empīrisks dabas likums Vai, varbūt, tā ir pašsaprotama aksioma Pirms lasīt tālāk,<br />
ieteicams kādu brīdi par to padomāt.<br />
Pierādīt to var, <strong>un</strong> izrādās, ka pierādījums nebūt nav pavisam triviāls. Ieinteresēts<br />
lasītājs var tam šeit izsekot.<br />
Pieņemsim, ka mums ir galīga kopa A <strong>un</strong> divas tās numerācijas bez atkārtojumiem —<br />
ν: n → A <strong>un</strong> µ: m → A. Ērtības labad apzīmēsim elementu ν(i), kuram ir numurs i<br />
pirmajā numerācijā, ar a i ; tad A = {a 1 , a 2 , . . . , a n }, pie kam visi uzskaitītie elementi<br />
21 Ievērojiet: īpašais nosacījums numerācijas definīcijas kopai panāk, ka naturālie skaitļi numurēšanai<br />
lietoti ”<br />
pēc kārtas“, bez izlaidumiem
42<br />
ir dažādi. Apzīmēsim ar k i elementa a i numuru otrajā numerācijā: a i = µ(k i); tad<br />
arī visi skaitļi k 1 , k 2 , . . . , k n ir dažādi.<br />
Acīmredami, starp tiem jāatrodas visiem otrajā numerācijā izlietotajiem numuriem:<br />
abas reizes taču sanumurēta viena <strong>un</strong> tā pati kopa. Citiem vārdiem sakot, visu šo<br />
skaitļu kopa sakrīt ar m.<br />
Tādējādi kopa {k 1, k 2, . . . , k n} ir N sākumnogrieznis. Tā kā tās elementu uzskaitījumā<br />
nav atkārtojumu, lielākajam no tiem jāsakrīt ar pēdējo indeksu, proti n. Tas<br />
nozīmē, ka šis ir sākumnogrieznis n.<br />
Tātad m = n. Līdz ar to, atklājas, ka abas A numerācijas izlieto vienus <strong>un</strong> tos pašus<br />
skaitļus – ko arī gribējām noskaidrot.<br />
Šie apsvērumi rāda, ka īstenībā nekādas nenoteiktības nav: galīgas <strong>kopas</strong> elementu<br />
skaits tiešām nav atkarīgs no tā, kā skaita.<br />
Lūk, galīgā definīcija. No tās izriet, ka kopai ir noteikts elementu skaits tad <strong>un</strong> tikai<br />
tad, ja tā ir galīga.<br />
Par <strong>kopas</strong> elementu skaitu sauc tādu skaitli n, ka tai ir iespējama numerācija bez<br />
atkārtojumiem ar definīcijas kopu n.<br />
Tātad nekāda bezgalīga elementu skaita nav. Šo teicienu var lietot tikai ”<br />
neoficiāli“, lai<br />
pateiktu, ka r<strong>un</strong>a bezgalīgu kopu, kuras elementus nevar saskaitīt.<br />
4. Vēl daži vārdi par terminoloǧiju. Esam nor<strong>un</strong>ājuši ar vārdiem ‘sanumurējama<br />
kopa’ saprast arī visas galīgās <strong>kopas</strong>. Pastāv arī cita tradīcija, kad par sanumurējamu<br />
sauc tikai bezgalīgu sanumurējamu kopu. Tad par kopu, kura ir vai nu galīga, vai arī<br />
sanumurējama šajā šaurākajā nozīmē, saka ka tā ir ne vairāk kā sanumurējama.<br />
Dažkārt tomēr ir nepieciešams kaut ko īpaši pateikt par bezgalīgām sanumurējamām<br />
kopām. Kā jau nupat r<strong>un</strong>ājām, tādas <strong>kopas</strong> elementus nevar saskaitīt; jebkura numerācija<br />
ļauj tos tikai pa vienam pārskaitīt. Tāpēc šajā grāmatā tādas <strong>kopas</strong> dažviet sauktas par<br />
pārskaitāmām:<br />
Sanumurējamu kopu, kas nav galīga, saucam par pārskaitāmu<br />
Protams, reāli neviens nekad nepārskaitīs visus šādas <strong>kopas</strong> elementus 22 – tā ir jāiedomājas<br />
tikai kā potenciāla mūsu iespēja. Turpretī ja pieļaujam, ka kopu numerācijas var pastāvēt<br />
kā gatavas“ 23 bez mūsu līdzdalības, tad nekas netraucē pētīt to (pārskaitāmo kopu)<br />
”<br />
īpašības.<br />
Par piemēru der visu naturālo skaitļu kopa N; Pagaidām vienīgā mums zināmā pārskaitāmā<br />
kopa ir pati kopa N. Atceroties, ka <strong>kopas</strong> sanumurējamība nozīmē iespēju tās elementus<br />
izvietot virknē, var viegli sameklēt daudzus citus. Minēsim dažus izteiksmīgus<br />
piemērus.<br />
2.38. piemēri. (a) Visu pirmskaitļu kopa, tāpat visu skaitļa 3 pakāpju kopa acīmredzami<br />
ir pārskaitāmas. Faktiski pārskaitāma ir jebkura bezgalīga pārskaitāmas <strong>kopas</strong> apakškopa.<br />
(b) Veselos negatīvos skaitļus var izvietot virknē<br />
−1, −2, −3, −4, . . .,<br />
tāpēc to kopa Z − ir pārskaitāma.<br />
(c) Visu veselo skaitļu kopa Z arī ir pārskaitāma: tos var izvietot vienā virknē šādi:<br />
22 Tomēr mēs ērtības labad dažkārt atļausimies teikt, ka tajā ir pārskaitāmi daudz elementu.<br />
23 Dažkārt, lai uzsvērtu šo pretstatu numerācijas potenciālai iespējai tikt izveidotai, saka — aktuāli<br />
pastāvēt.
2.6. GALĪGAS UN BEZGALĪGAS KOPAS 43<br />
0, −1, 1, −2, 2, −3, 3, −4, 4, . . . .<br />
Tas, protams, nav vienīgais iespējamais veids kā to izdarīt. Lūk, vēl viens:<br />
0, −1, 2, 3, −2, 4, 5, 6, −3, 7, 8, 9, 10, −4, 11, . . . .<br />
(d) Kopa N × N ir pārskaitāma. Izvietosim naturālo skaitļu pārus virknē tā, lai pāris (m, n)<br />
tajā atrastos tālāk par pāri (k, l), ja k + l < m + n vai arī ja k + l = m + n, bet k < m:<br />
(1, 1), (1, 2), (2, 1), (1, 3), (2, 2), (3, 1), (1, 4), . . . .<br />
2.39. vingrinājums. Noskaidrojiet, kā izrēķināt patvaļīga pāra (k, l) numuru piemērā (d)<br />
realizētajā numerācijā (t.i., kārtas numuru tur minētajā virknē).<br />
Noslegums. Un tā — ko tad esam uzzinājuši Attiecībā uz galīgām kopām —<br />
it kā neko ja<strong>un</strong>u: ka galīga kopa ir tāda, kurai galīgs skaits elementu. Tomēr svarīgi<br />
ir tas, ka galīgas <strong>kopas</strong> jēdzienu, kā tagad redzams, var reducēt uz kopu teorijas pamatjēdzieniem<br />
(t.i., to var definēt, atsaucoties uz pēdējiem). Pie tam esam arī atklājuši<br />
paņēmienu kopu lieluma“ salīdzināšanai: vienlieluma jēdziens strādā <strong>un</strong> noved pie negaidītiem<br />
secinājumiem arī bezgalīgām kopām, par kuru elementu skaitu tiešā nozīmē<br />
”<br />
r<strong>un</strong>āt nevar — ja nu vienīgi noslēpt šo nevarēšanu aiz miglainas frāzes bezgalīgā kopā<br />
”<br />
ir bezgalīgs skaits elementu“. Vārdkopa bezgalīgs skaits“ ir maldinoša tai ziņā, ka tā<br />
”<br />
nenozīmē kaut kādu noteiktu skaitu, kurš nav galīgs vai kurš ir lielāks par jebkuru galīgu<br />
skaitu. Sanumurējama bezgalīga kopa ir kopa, kuras elementus pārskaitot jāiztērē visi<br />
naturālie skaitļi. Nesanumurējamas <strong>kopas</strong> vispār nevar pilnībā pārskaitīt (naturālo skaitļu<br />
izrādās par maz“); neviena pat neierobežoti gara virkne nevar saturēt visus tādas <strong>kopas</strong><br />
”<br />
elementus. Ka kopā ir bezgalīgs skaits elementu — tas var nozīmēt vienīgi to, ka tajā<br />
elementu nav galīgs skaits.<br />
2.6.2. Sanumurējamo kopu īpašības<br />
Labi zināms, ka galīgas <strong>kopas</strong> katra apakškopa, divu galīgu kopu apvienojums, šķēlums,<br />
starpība, Dekarta reizinājums ir galīgas <strong>kopas</strong>. To pašu var teikt par jebkura (galīga!)<br />
skaita galīgu kopu apvienojumu <strong>un</strong> šķēlumu. Galīga ir arī ikvienas galīgas <strong>kopas</strong> visu<br />
apakškopu kopa <strong>un</strong> visu tās kortežu kopa.<br />
Tādējādi, parastās darbības ar kopām neizved mūs ārpus galīgo kopu pasaules“. Šajā<br />
”<br />
paragrāfā pārliecināsimies, ka gandrīz pilnībā tāpat ir arī ar sanumurējamām kopām.<br />
(Ar pārskaitāmām kopām jābūt ūzmanīgam; piem., divu pārskaitāmu kopu šķēlums var<br />
izrādīties galīgs, tātad vairs ne pārskaitāms.)<br />
1. Izskatīsim vairākas konstrukcijas, kas ļauj no vienām sanumurējamām kopām izveidot<br />
ja<strong>un</strong>as. Dažas no tām ir iepriekšējā apakšparagrāfa beigās redzēto piemēru vispārinājumi.<br />
K1: Jebkura sanumurējamas <strong>kopas</strong> apakškopa ir sanumurējama.<br />
Tātad katra tās apakškopa ir vai nu galīga vai pārskaitāma.<br />
K2: Ja kādas f<strong>un</strong>kcijas definīcijas kopa ir sanumurējama, tad sanumurējama ir arī<br />
tās vērtību kopa.<br />
Tiešām, ja a 1 , a 2 , a 3 , . . . ir f<strong>un</strong>kcijas f definīcijas <strong>kopas</strong> izvietojums virknē, tad f(a 1 ), f(a 2 ),<br />
f(a 3 ), . . . ir tās vērtību <strong>kopas</strong> izvietojums. Protams, gan vienā, gan otrā var būt atkārtojumi,<br />
bet mēs zinām, ka tas sanumurējamībā nespēlē lomu. Lūk, noderīgs K2 īpašgadījums:
44<br />
K2’: Ja injektīvas f<strong>un</strong>kcijas definīcijas kopa ir pārskaitāma, tad pārskaitāma ir arī<br />
tās vērtību kopa.<br />
Galīgas <strong>un</strong> sanumurējamas <strong>kopas</strong> apvienojums ir sanumurējama kopa: pirmās <strong>kopas</strong><br />
elementus var pierakstīt priekšā jebkuram otrās <strong>kopas</strong> elementu izvietojumam virknē.<br />
Pēc 2.38(c) piemēra parauga var pārliecināties, ka arī divu patvaļīgu sanumurējamu kopu<br />
apvienojums ir sanumurējams. Pieņemsim, ka A <strong>un</strong> B ir divas tādas <strong>kopas</strong>, bet<br />
<strong>un</strong> attiecīgi<br />
a 1 , a 2 , a 3 , . . .<br />
b 1 , b 2 , b 3 , . . .<br />
— to elementu izvietojumi virknē. Tad <strong>kopas</strong> A ∪ B elementus var izvietot vienā virknē<br />
šādi:<br />
a 1 , b 1 , a 2 , b 2 , a 3 , b 3 , . . . .<br />
Protams, ja vienā no abām virknēm ir mazāk locekļu nekā otrā, tad šajā sapludinājumā<br />
no kādas vietas sakot, parādīsies tikai šīs otrās virnes locekļi.<br />
Šo pašu ideju var izmantot, lai parādītu, ka jebkura galīga skaita sanumurējamu kopu<br />
apvienojums ir sanumurējums. Taču tā neder, ja kopu ir pārskaitāmi daudz. Tomēr arī<br />
tāds apvienojums ir sanumurējams, <strong>un</strong> izrādās, ka pat var visus trīs šos gadījumus apvienot<br />
vienā.<br />
K3: Ja (A i : i ∈ I ir sanumurējamu kopu saime, kurai arī indeksu kopa I ir<br />
sanumurējama, tad to apvienojums B := ⋃ (A i : i ∈ N) ir sanumurējams.<br />
Pierādījums. Neierobežojot vispārīgumu, varam iedomāties, ka indeksu kopa ir kāds<br />
galīgs vai bezgalīgs N sākumnogrieznis. Pieņemsim, ka katrai kopai A i izraudzīta kāda no<br />
iespējamām numerācijām <strong>un</strong> ka a ij nozīmē šīs <strong>kopas</strong> j-o elements paņemtajā numerācijā.<br />
Tad minētais apvienojums B ir vērtību kopa f<strong>un</strong>kcijai (iespējams, daļēji definētai, ja I vai<br />
kāda no kopām A i ir galīga) f: N × N → B, ko definē, nosakot, ka<br />
f(i, j) := a ij , ja i-jā kopā ir elements ar numuru j <strong>un</strong><br />
f(i, j) nav definēta, ja tur tāda elementa nav vai ja kopu skaits ir mazāks par<br />
i (t.i., |I| < j.<br />
Tad no K2 <strong>un</strong> no piemērā 2.38(d) redzētā kopā ar K1 izriet, ka kopa B arī ir sanumurējama.<br />
◭<br />
Šim apsvērumam netraucē tas, ka kāda no kopām A i varētu izrādīties tukša. Ja tās<br />
visas ir tukšas vai ja tukša ir indeksu kopa I, tad arī B = ∅, bet tukšā kopa, kā zinām, ir<br />
sanumurējama.<br />
Lasītājs pats var pārliecināties, ka tieši tāpat sanumurējams ir divu sanumurējamu kopu<br />
A <strong>un</strong> B Dekarta reizinājums, ja ar a ij apzīmē sakārtoto pāri, kura pirmā komponente ir<br />
<strong>kopas</strong> A i − ais, bet otrā komponente — <strong>kopas</strong> B j-ais elements. Nav grūti to pašu ideju<br />
vispārināt vairākām kopām.<br />
K4: Jebkura galīga skaita sanumurējamu kopu Dekarta reizinājums ir sanumurējams.<br />
Pierādījums. Pieņemsim, ka sareizinātas k <strong>kopas</strong> A 1 , A 2 , . . . , A k . Vispirms pārliecināsimies,<br />
ka ir sanumurējama kopa N k .<br />
Tās elementus patiešām var izkārtot virknē, kortežu (m 1 , m 2 , . . . , m k ) liekot pirms<br />
korteža n 1 , n 2 , . . . , n k ) tad <strong>un</strong> tikai tad, ja izpildās kāds no nosacījumiem
2.6. GALĪGAS UN BEZGALĪGAS KOPAS 45<br />
(m 1 + m 2 + · · · + m k ) < (n 1 + n 2 + · · · + n k ) vai<br />
(m 1 + m 2 + · · · + m k ) = (n 1 + n 2 + · · · + n k ), bet m 1 < n 1 , vai<br />
(m 1 + m + 2 + · · · + m k ) < (n 1 + n 2 + · · · + n k ), m 1 = n 1 , bet m 2 < n 2 , vai<br />
(m 1 +m+2+· · ·+m k ) < (n 1 +n 2 +· · ·+n k ), m 1 = n 1 , m 2 = n 2 , bet m 3 = n 3 ,<br />
u.t.t.<br />
Vārdiem to pašu var izstāstīt tā: kortežus no N k sakārto to komponenšu summu augošā<br />
secībā, bet ja diviem kortežiem šīs summas ir vienādas, tad pirmais no abiem ir tas,<br />
kuram pirmā (no sākuma skaitot) komponente, kas atšķiras no atbilstošās otra korteža<br />
komponentes, ir mazāka.<br />
Tālāk definējam daļēju f<strong>un</strong>kciju f: N k → A 1 × A 2 × · · · × A k , nosakot ka<br />
f(m 1 , m 2 , . . . , m k ) ir kortežs, kura i-ā komponente ir <strong>kopas</strong> A i elements ar<br />
numuru m i ; ja tur ir mazāk nekā m i elementu, f<strong>un</strong>kcija f šiem argumentiem<br />
paliek nedefinēta.<br />
Tad pēc K1 šīs f<strong>un</strong>kcijas definīcijas kopa ir sanumurējama. Bet reizinājums A 1 × A 2 ×<br />
· · · × A k ir f<strong>un</strong>kcijas f vērtību kopa, tāpēc tas ir sanumurējams pēc K2. ◭<br />
2.40. piemērs. Mēs redzējām, ka <strong>kopas</strong> N <strong>un</strong> Z ir sanumurējamas. Vai ir iespējams sanumurēt<br />
<strong>un</strong> izkārtot virknē visus racionālos skaitļus Nez, vai jums uzreiz izdosies izdomāt šai kopai<br />
kādu konkrētu numerāciju. Taču no K4 izriet, ka ir sanumurējama kopa Z × N. Ņemsim f<strong>un</strong>kciju,<br />
kas katram pārim (m, n) no šī reizinājuma piekārto skaitli m . Tad šīs f<strong>un</strong>kcijas vērtību kopa ir Q.<br />
n<br />
Tātad pēc K4 (<strong>un</strong> atceroties, ka racionālo skaitļu ir neierobežoti daudz) dabūjam šādu rezultātu:<br />
Visu racionālo skaitļu kopa Q ir pārskaitāma.<br />
2.41. vingrinājums. Izdomājiet konkrētu numerāciju (izkārtojumu virknē pozitīvo racionālo<br />
skaitļu kopai Q + <strong>un</strong> visai kopai Q. (Skat. savas lekciju piezīmes.)<br />
Ikvienas <strong>kopas</strong> A visu kortežu kopa ir visu tās pakāpju A k apvienojums. Tāpēc K4<br />
kopā ar K3 noved pie šāda secinājuma:<br />
K5: Visu pārskaitāmas kortežu kopa ir pārskaitāma.<br />
Mēs jau zinām, ka galīgai n elementu kopai ir pavisam 2 n apakškopu. Bet, protams,<br />
bezgalīgai kopai arī apakškopu ir bezgala daudz.<br />
K6: Pārskaitāmas <strong>kopas</strong> visu galīgo apakškopu kopa ir pārskaitāma.<br />
Pierādījums. Pieņemsim, ka A ir pārskaitāma kopa. Mēs zinām, ka visu tās kortežu kopa<br />
arī ir pārskaitāma. Piekārtosim katram kortežam visu tā komponenšu kopu; tā dabūsim<br />
attēlojumu no visu A kortežu <strong>kopas</strong> visu tās galīgo apakškopu kopā. Tas acīmredzami ir<br />
sirjektīvs; tad pēc K2 arī visu galīgo A apakškopu kopa ir sanumurējama.<br />
◭<br />
Bet ja interesēsimies par pārskaitāmas <strong>kopas</strong> visu apakškopu kopu Ar šo jautājumu<br />
esam nonākoši pie sanumurējamo kopu pasaules robežas. Atbilde uz to būs atrodama<br />
nākamjā apakšparagrāfā.<br />
2.6.3. Nesanumurējamas <strong>kopas</strong><br />
Viens no nozīmīgākiem kopu teorijas atklājumiem, ko vēl 19. gs. beigās izdarīja tās<br />
pamatlicējs G. Kantors, ir nesanumurējamu (tātad ne galīgu, ne pārskaitāmu) kopu eksistence.<br />
Ar konkrētiem tādu kopu piemēriem iepazīsimies nākamajos paragrāfos. Nesanumurējamas<br />
<strong>kopas</strong> piemērs, ar kuru tūdaļ iepazīsimies, atbildot uz nupat iepriekš uzstādīto<br />
jautājumu, ir vairāk teorētisks. Sāksim ar šādu lemmu/
46<br />
Jebkuram pārskaitāmas <strong>kopas</strong> apakškopu sarakstam var piemeklēt tādu apakškopu,<br />
kuru tas nesatur.<br />
Pierādījums. Pieņemsim, ka A := {a 1 , a 2 , a 3 , . . .} ir kāda bez atkārtojumiem sanumurēta<br />
bezgalīga kopa <strong>un</strong> ka ir izraudzīts arī kāds šīs <strong>kopas</strong> apakškopu saraksts — kopu<br />
virkne<br />
(*) A 1 , A 2 , A 3 , . . . , A n , . . . .<br />
Īpaši pārdomājams ir tikai gadījums, kad šī virkne ir neierobežoti gara. Mums būs svarīgi<br />
arī, lai tajā locekļi neatkārtotos, bet tas, kā zinām, nav grūti panākams.<br />
Nosacīti sauksim elementu a i par veiksmīgu, ja a i ∈ A i , <strong>un</strong> par neveiksmīgu pretējā<br />
gadījumā. Apzīmēsim ar B visu neveiksmīgo A elementu kopu. Nav grūti pārliecināties, ka<br />
tā nesakrīt ar A 1 : ja elements a 1 ir veiksmīgs, tas pieder kopai A 1 <strong>un</strong> nepieder kopai B, bet<br />
ja tas ir neveiksmīgs, tad, otrādi, tas pieder B, <strong>un</strong> nepieder A 1 . Tieši tāpat pārliecināmies,<br />
ka B nesakrīt arī ar A 2 , ar A 3 u.t.t. — t.i., ne ar vienu virknes (*) locekli. Bet tas nozīmē,<br />
ka <strong>kopas</strong> B nav šajā virknē. Ar to lemma ir pierādīta.<br />
◭<br />
2.42. vingrinājums. Bet ja sastādīto kopu B ievietosim virnē (*) — piem., kā pašu pirmo<br />
— vai tad šī ja<strong>un</strong>ā virkne lemmu neatspēkos Citiem vārdiem — kāpēc papildinātā virkne<br />
joprojām nebūs pilna<br />
2.43. vingrinājums. Kādēļ emmas pierādījumā bija vajadzīgs, lai virkne (*) būtu bez<br />
atkārtojumiem<br />
No šīs lemmas kā secinājumu iegūstam faktu, ka neviena kopu virkne nevar saturēt<br />
visas pārskaitāmas <strong>kopas</strong> apakš<strong>kopas</strong>. Te tad arī solītā teorēma.<br />
K7: Pārskaitāmas <strong>kopas</strong> visu apakškopu kopa nav sanumurējama.<br />
Kā īpašgadījumu dabūjam konkrētu nesanumurējamas <strong>kopas</strong> piemēru:<br />
K7’: Kopa P(N) nav sanumurējama.<br />
Salīdzinot K7 ar K6, redzam, ka tās ir bezgalīgās apakš<strong>kopas</strong>, kuru ir ”<br />
tik daudz“, ka<br />
naturālo skaitļu to sanumurēšanai nepietiek.<br />
Vēl viens noderīgs secinājums no K7 ir šada teorēma (salīdziniet to ar K5.) Kādēļ tajā<br />
ir vajadzīga atr<strong>un</strong>a par vismaz diviem elementiem<br />
K8: Visu 24 virkņu kopa ar locekļiem no <strong>kopas</strong>, kurā ir vismaz divi elementi, ir<br />
nesanumurējama.<br />
Pierādījums. K1 dēļ pietiekt izpētīt gadījumu, kad kopā ir tieši divi elementi: ja tad<br />
virkņu kopa būs nesanumurējama, tad tā nevar būt sanumurējama, kad elementu ir vairāk.<br />
Pieņemsim, ka ir r<strong>un</strong>a par kopu A := {0, 1}, <strong>un</strong> ņemsim vēl patvaļīgu bez atkārtojumiem<br />
sanumurētu kopu B := {b 1 , b 2 , b 3 , . . .}. Ar V apzīmēsim visu to virkņu kopu, kurām locekļi<br />
ir no A.<br />
Katrai virknei no V piekārtosim to B apakškopu, kura satur tos <strong>un</strong> tikai tos B elementus,<br />
kuru numuri ir no šīs virknes. Tādā veidā katra B apakškopa ir piekārtota kādai<br />
virknei. Rezultātā dabūjam attēlojumu V → P(B), kura vērtību kopa sakrīt ar visu P(B).<br />
Ja pieļautu, ka kopa V ir sanumurējama, tad pēc K2 sanumurējamai vajadzētu būt arī šai<br />
apakškopu kopai — bet to nepieļauj teorēma K5. Tātad V īstenībā nav pārskaitāma <strong>un</strong>,<br />
protams, arī sanumurējama, ko arī gribējām redzēt.<br />
◭<br />
Tagad mums ir viss vajadzīgais, lai ātri nonāktu pie vēl viena svarīga nesanumurējamas<br />
<strong>kopas</strong> piemēra.<br />
24 Tai skaitā arī bezgalīgo.
2.7. VIENLIELAS KOPAS 47<br />
Kopa R nav sanumurējama.<br />
Pierādījums. Apskatīsim katram reālam skaitlim tā mantisu — decimālpieraksta daļu<br />
aiz komata. Vienkāršības labad aprobežosimies tikai ar tiem skaitļiem no segmenta [0, 1],<br />
kuru mantisas ir neierobežoti garas <strong>un</strong> satur tikai ciparus 1 <strong>un</strong> 2. Visu šo skaitļu kopu<br />
apzīmēsim ar R 1 ; tiem katram tātad ir tikai viena mantisa.<br />
Šīs mantisas var domāt kā virknes ar elementiem no <strong>kopas</strong> {1, 2}, <strong>un</strong> katra tāda virkne<br />
dod mantisu kādam skaitlim no R 1 . Mēs zinām, ka visu tādu virkņu kopa nav sanumurējama<br />
(skat. K8; tad pēc K2 tad nav sanumurējama kopa R 1 , bet tālāk pēc K1 — arī<br />
visa kopa R.<br />
◭<br />
ATGĀDINĀJUMS: jūsu lekciju piezīmēs ir citāds, tiešs pierādījums šai teorēmai, kur<br />
parādīta t.s. diagonālmetode. Neaizmirstiet arī to!<br />
Nobeigsim paragrāfu ar viegli pamatojamu atziņu, ka pārskaitāmās <strong>kopas</strong> ir it kā<br />
mazākās“starp visām bezgalīgajām kopām.<br />
”<br />
Ikviena bezgalīga kopa satur pārskaitāmu apakškopu.<br />
Pierādījums. Patiešām, ja kāda kopa A ir bezgalīga, tajā var atrast kādu elementu<br />
a 1 . Bezgalības dēļ atlikusī kopa A {a 1 } arī ir bezgalīga, tāpēc no tās var izvēlēties vēl<br />
kādu elementu a 2 . Arī pēc a 2 izņemšanas kopā paliek vēl bezgalīgi daudz elementu; no<br />
tiem izņemam vienu par a 3 . Šo procesu var turpināt neierobežoti, <strong>un</strong> rezultātā veidojas<br />
neirobežoti gara A elementu virkne a 1 , a 2 , a 3 , . . ., kurā visi locekļi, protams ir dažādi. Šīs<br />
virknes locekļu kopa tad arī ir meklētā pārskaitāmā A apakškopa. Protams, tā var nebūt<br />
viennozīmīgi nosakāma, jo ir pārāk liela brīvība izņemamo <strong>kopas</strong> elementu izvēlē. Pat<br />
vairāk īstenībā tā noteikti nebūs vienīgā: citu kopu dabūsim, ja nomainīsim kaut vienu<br />
elementu vai ja paturēsim tikai virknes locekļus ar nepāra numuriem.<br />
◭<br />
Protams, nav zināms, vai mums tiešām veiktos kopu A pārskaitīt, pa vienam izraugoties<br />
visus <strong>kopas</strong> A elementus.<br />
2.7. Vienlielas <strong>kopas</strong><br />
Par galīgām kopām r<strong>un</strong>ājot, ir labi saprotams, ko nozīmē tas, ka vienā no tām ir<br />
vairāk, mazāk vai tikpat elementu, cik otrā. Tāpat saprotams, kādā nozīmē bezgalīgā<br />
kopā ir vairāk elementu nekā galīgā. Bet ja abas <strong>kopas</strong> ir bezgalīgas<br />
Mūsu intuitīvie priekšstati par bezgalību it kā saka priekšā, ka visās bezgalīgajās kopās<br />
ir vienādi daudz elemetu, proti bezgala daudz. Taču iepriekšējā paragrāfa beigās atklātais<br />
liecina, ka piem., kopai N apakškopu ir vairāk nekā elementu. Ja tā, vai varam ticēt<br />
saviem priekšstatiem arī citos gadījumos, kad ir r<strong>un</strong>a par bezgalīgu kopu salīdzināšanu<br />
pēc lieluma“ Izrādās, ka ne vienmēr. Viens no iemesliem ir tas, ka priekšstats par<br />
”<br />
<strong>kopas</strong> lielumu, pie kā esam pieraduši, ar galīgām kopām strādājot, kļūst neviennozīmīgs<br />
<strong>un</strong> sadalās vairākos nelīdzvērtīgos priekšstatos bezgalīgām kopām.<br />
1. Starp divām kopām (proti, šo kopu elementiem) var nodibināt (vai, ja vēlaties,<br />
atklāt) dažnedažādas atbilstības. Saka, ka ir dota atbilstība no <strong>kopas</strong> A kopā B, ja kādiem<br />
<strong>kopas</strong> A elementiem kaut kādā veidā ir piekārtots viens vai vairāki <strong>kopas</strong> B elementi 25 . Nav<br />
25 Ievērosim: ja tāda atbilstība ir tad otrās <strong>kopas</strong> elementi ir tie, kas atbilst, bet pirmās — tie, kam<br />
atbilst, ne otrādi. Precīzāk, ja elementam a ∈ A ir piekārtots elements b ∈ B, tad elements b atbilst<br />
elementam a. Strp citu, nav jēgas r<strong>un</strong>āt, kas kam atbilst, pirms nav nor<strong>un</strong>āta pati atbilstība, pirms nav<br />
minētā piekārtojuma.
48<br />
grūti saprast, ka tad pastāv arī apgriezta atbilstība no <strong>kopas</strong> B kopā A: elementam b ∈ B<br />
piekārto visus tos (<strong>un</strong> tikai tos) elementus no A, kuriem pirmajā atbilstībā bija piekārtots<br />
pats b. Šo otro tā arī sauc — par apgriezto (dažreiz saka arī apvērsto) atbilstību.<br />
Atbilstību A → B (tā pieraksta to, ka atbilstība ir no <strong>kopas</strong> A kopā B) sauc par<br />
savstarpēji viennozīmīgu jeb vienviennozīmīgu, jeb abpusēji viennozīmīgu,<br />
(i) katram A elementam atbilst tieši viens elements kopā B,<br />
(ii) dažādiem A elementiem atbilst dažādi elementi no B,<br />
(iii) katrs <strong>kopas</strong> B elements atbilst kādam elementam no A.<br />
2.44. vingrinājums. Ja kāda atbilstība ir abpusēji viennozīmīga, tad arī tai apgrieztā ir<br />
tāda pati. Pārrakstiet minēto definīciju apgrieztajai atbilstībai B → A <strong>un</strong> pārliecinieties, ka visas<br />
trīs prasības tiešām izpildās.<br />
Par atbilstībām vairāk r<strong>un</strong>āsim vienā no nākamajām nodaļām. Tagad varam ievest<br />
vienu no kopu teorijai nozīmīgākajiem jēdzieniem.<br />
Saka, ka kopa B ir vieliela ar kopu A, ja pastāv savstarpēji viennozīmīga atbilstība<br />
no <strong>kopas</strong> A kopā B.<br />
To, ka kopa B ir vienliela ar A, pierakstīsim tā: A ∼ B.<br />
refleksīva, simetriska <strong>un</strong> transitīva, t.i.,<br />
A ∼ A, A ∼ B ⇒ B ∼ A, A ∼ B, B ∼ C ⇒ A ∼ C.<br />
Vienlieluma attiecība ir<br />
2.45. vingrinājums. Pārbaudiet šo apgalvojumu — parādiet, kur ņemt trīs savstarpēji<br />
viennozīmīgās atbilstības, kuru eksistenci apgalvo trīs pieminētās īpašības.<br />
Attiecības ∼ simetrijas dēļ varam atļauties gadījumā, kad A ∼ B, r<strong>un</strong>āt arī, ka <strong>kopas</strong><br />
A <strong>un</strong> B vienlielas.<br />
2.46. piemēri. (a) Katrā no šādiem pāriem <strong>kopas</strong> ir vienlielas: {a, b, c} <strong>un</strong> {p, q, r} (ja<br />
a, b, c ir dažādi priekšmeti, <strong>un</strong> tāpat p, q, r), N <strong>un</strong> {−1, −2, −3, . . .}, [0, 1] <strong>un</strong> [10, 11], R <strong>un</strong> visu<br />
taisnes p<strong>un</strong>ktu kopa, ganāmpulka govju galvu <strong>un</strong> astu kopa (pieņemot, ka neviena govs savu asti<br />
nav zaudējusi), Eiropas Savienības valstu <strong>un</strong> to galvaspilsētu kopa.<br />
(b) Šādos kopu pāros esošas <strong>kopas</strong> nav vienlielas: {a, b, c, d} <strong>un</strong> {p, q, r} (ja atkal vienā kopā<br />
dažādi burti nozīmē dažādus elementus), {a, b, c, d} <strong>un</strong> Z, ganāmpulka govju galvu <strong>un</strong> to kāju<br />
kopa.<br />
2.47. vingrinājums. Starp divām kopām ir nodibināta atbilstība, kas nav savstarpēji viennozīmīga.<br />
Uzrādiet šādai situācijai vienu piemēru, kurā abas <strong>kopas</strong> nav vienlielas, <strong>un</strong> vienu,<br />
kurā tās ir vienlielas.<br />
2. Paraudzīsimies vēlreiz uz sanumurējamām <strong>un</strong> nesanumurējamām kopām, domājot<br />
par to vienlielumu.<br />
L1: Divi N sākumnogriežņi ir vienlieli tad <strong>un</strong> tikai tad, kad tie sakrīt.<br />
Pierādījums. Protams, ka sakrītošas, t.i., vienādas <strong>kopas</strong> ir vienlielas. Tāpat īsts<br />
sākumnogrieznis nevar būt vienliels visai kopai N. Tagad ņemsim divus īstus sākumnogriežņus:<br />
iedomāsimies, ka m ∼ n. Ja, piem., f ir bijektīvs m attēlojums par n, tad tas ir arī n<br />
numerācija ar definīcijas kopu m. Cita n numerācija ir šī nogriežņa identiskais attēlojums<br />
par sevi. Bet mēs jau zinām, ka divām vienas <strong>kopas</strong> numerācijām bez atkārtojumiem ir<br />
vienādas definīcijas <strong>kopas</strong> (skat. pierādījumu 41. lpp. beigās <strong>un</strong> nākamās lappuses sākumā),<br />
tāpēc m = n/<br />
◭<br />
Kā sekas dabūjam:
2.7. VIENLIELAS KOPAS 49<br />
jebkura kopa ir vienliela ne vairāk kā vienam sākumnogrieznim<br />
Tādā gadījumā<br />
L2: (a) divas galīgas <strong>kopas</strong> ir vienlielas tad <strong>un</strong> tikai tad, kad tām ir vienāds skaits<br />
elementu,<br />
(b) jebkuras divas pārskaitāmas <strong>kopas</strong> ir vienlielas,<br />
(c) neviena sanumurējama kopa nav vienliela ar nesanumurējamu kopu.