BIOLOĢISKĀ DAUDZVEIDĪBA GAUJAS NACIONĀLAJĀ PARKĀ ...
BIOLOĢISKĀ DAUDZVEIDĪBA GAUJAS NACIONĀLAJĀ PARKĀ ...
BIOLOĢISKĀ DAUDZVEIDĪBA GAUJAS NACIONĀLAJĀ PARKĀ ...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
i o l o Ģ i s K ā d a u d Z V e i d ī b a G a u j a s n a C i o n ā l a j ā p a R K ā<br />
Krēslas un pustumsas zonā sastopama alu spulgsūna, kā arī vairums zilaļģu, zaļaļģu un kramaļģu sugu. Vairākām<br />
ķērpju sugām novērotas juvenīlās formas ar izmainītu laponi [6].<br />
Pilnīgas tumsas zonā vairs nav sastopami ziedaugi. Izņēmums ir sārtā bezlape Lathraea squamaria, kas tumsas<br />
apstākļos zaudējusi pigmentāciju un kļuvusi pilnīgi balta. Šai zonai raksturīgi organismi ir sēnes (tās gan atrastas arī<br />
abās ieejai tuvākajās zonās) [6].<br />
Augi un sēnes galvenokārt sastopami smilšakmens alās. Dolomītu pārbagātība ar neorganiskajiem šķīstošajiem<br />
sāļiem un regulāra griestu nobrukšana ievērojami apgrūtina noturīgas veģetācijas izveidošanos dolomītiežu alās [4].<br />
Alu faunu veido galvenokārt bezmugurkaulnieki – posmkāji un gliemji. Atšķirībā no augiem, vairums dzīvnieku<br />
sugu alās sastopamas tikai noteiktos gadalaikos vai diennakts periodos. Atkarībā no dzīvnieku uzturēšanās rakstura<br />
alās, izdalītas četras dzīvnieku ekoloģiskās grupas: īstie alu apdzīvotāji, alu nometnieki, sezonālie alu dzīvnieki<br />
un alu maldu viesi [5, 6]. Kā īstie alu apdzīvotāji (reti sastopami līdzīgos biotopos) zināmas tikai divas zirnekļu<br />
sugas: Nesticus cellulanus un Meta meriane. Alu nometnieki ir virszemē mītoši dzīvnieki, kas, pateicoties savām<br />
pielāgošanās spējām, var alās dzīvot, nakšņot, baroties un nereti pat vairoties. Atkarībā no alās pavadītā laika ilguma<br />
alu nometniekus var iedalīt divās grupās:<br />
• dzīvnieki, kas alās uzturas visu savu dzīves laiku vai lielāko tā daļu (vienšūņi, virpotāji, mazsartārpi, mitrenes,<br />
māņzirnekļi, daudzkāji, maksteņu kāpuri un divspārņi);<br />
• dzīvnieki, kas alas izmanto tikai kā mājokļus, kuros atpūšas, pavada savu dienas vai nakts neaktīvo periodu,<br />
audzina mazuļus, bet barību iegūst ārpus alām (tauriņi, abinieki, zīdītājdzīvnieki).<br />
Sezonālie alu dzīvnieki ir dzīvnieku grupa, kas alas izmanto sugai nelabvēlīgu vides apstākļu periodā. Tipiskākais<br />
piemērs ir sikspārņi, kas alas izmanto par ziemošanas vietām. Pie šīs grupas pieder lielākā daļa kukaiņu (blaktis,<br />
vaboles, tauriņi un plēvspārņi), zirnekļu, daudzkāju, gliemju un abinieku.<br />
Alu maldu viesi ir dzīvnieku grupa, kas alās var iekļūt pasīvi ar ūdens straumēm, dubļiem, vēja palīdzību<br />
(vienšūņi, veltņtārpi, posmtārpi, posmkāji) vai arī aktīvi – ēnainu un mitru vietu vilināti, kā arī meklējot barību.<br />
Dzīvnieki ar labām pārvietošanās spējām pēc kāda laika alas parasti pamet, bet mazkustīgie pēc kāda laika iet bojā<br />
(tipisks piemērs ir raibais vīngliemezis Arianta arbustorum).<br />
KRItENES UN SAUSGULtNES<br />
Gaujas NP sastopami arī tādi reti un Latvijā aizsargājami biotopi kā glaciokarsta kritenes un ieplakas, karsta<br />
kritenes, kā arī upīšu un strautu sausgultnes [7]. To flora un fauna maz pētīta. Šeit minēti daži no tiem.<br />
Karsta kritene ar ezeru pie Līgatnes Purgaiļiem<br />
Ezerā konstatēta kamolainā ežgalvīte Sparganium glomeratum, kura līdz šim Latvijā bija zināma no četrām atradnēm.<br />
To skaitā minama Kārļu apkārtne, kur kamolainā ežgalvīte ievākta 1874. gadā, kā arī Krustkalnu rezervāts, kur<br />
kamolaino ežgalvīti ievākusi V. Kreile 1986. un 1999. gadā.<br />
Ezera krastā aug sūnas: mīkstā dumbrene Calliergon cordifolium, peldošā varnstorfija Warnstorfia fluitans, lakstaugi:<br />
parastā cirvene Alisma plantago-aquatica, purva vārnkāja Comarum palustre, platlapu vilkvālīte Typha latifolia, plašais donis<br />
Juncus effusus, kamolu donis J. conglomeratus, pūslīšu grīslis Carex vesicaria, dūkstu madara Galium uliginosum, purva madara<br />
G. palustre, purva vijolīte Viola palustris, parastā spirodela Spirodela polyrhiza, kā arī pelēkais kārkls Salix cinerea.<br />
Glaciokarsta kritene Rožkalna virsotnē (Krimuldas pag.)<br />
Koku stāvu veido kļava Acer platanoides, āra bērzs Betula pendula, egle Picea abies, priede, pīlādzis Sorbus aucuparia,<br />
liepa Tilia cordata, ozols Quercus robur. Krūmu stāvā izplatīta lazda Corylus avellana un krūklis Frangula alnus. Lakstaugu<br />
stāvā aug parastā smilga Agrostis tenuis, niedru ciesa Calamagrostis arundinacea, sila virsis, parastā kreimene Convallaria<br />
majalis, sarkanā auzene Festuca rubra, meža zemene Fragaria vesca, tīruma pēterene Knautia arvensis, meža dedestiņa<br />
Lathyrus sylvestris, liektā sariņsmilga Lerchenfeldia flexuosa, pūkainā zemzālīte Luzula pilosa, gada staipeknis Lycopodium<br />
annotinum, pļavas nārbulis Melampyrum pratense, parastā ērgļpaparde Pteridium aquilinum, meža avene Rubus idaeus,<br />
klinšu kaulene R. saxatilis, pļavas vilkmēle Succisa pratensis, mellene Vaccinium myrtillus, brūklene V. vitis-idaea.<br />
Sūnu stāvā konstatētas: purva krokvācelīte, Aulacomnium palustre, viļņainā divzobe D. polysetum, slotiņu divzobe,<br />
spīdīgā stāvaine Hylocomium splendens, Šrēbera rūsaine Pleurozium schreberi, nokarvācelīšu polija Pohlia nutans, krāšņais<br />
dzegužlins Polytrichum formosum, parastā straussūna Ptilium crista-castrensis, krāšņā dūnīte Ptilidium pulcherrimum. No<br />
ķērpjiem jāmin Cladina rangiferina.<br />
0