You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Ielaid</strong> <strong>dvēselē</strong> <strong>lēni</strong><br />
Staru pa staram -<br />
Kristus Gaismas mirdzumu.<br />
/I.Balčūna/<br />
Bet mēs visi, atsegtām sejām, Dieva godību redzēdami kā spogulī, topam pārvērsti<br />
Viņa paša līdzībā no spožuma uz spožumu. To dara Tā Kunga Gars. (2. kor. 3:18)<br />
2012. gada janvāra nogalē sagaidījām trešo starpkonfesionālo kristīgās dzejas<br />
almanahu ar nosaukumu “Kristus gaismas mirdzumā”. Iesiets cietajos vākos, Talsu<br />
tipogrāfijā. Ārējā vāka dizains - sudraba uzraksts uz balta pamata. 270 lappusēs<br />
apkopoti septiņdesmit latviešu kristīgo autoru no Latvijas u.c. darbi. Iespiests –<br />
LiePA.<br />
Izdevuma redkolēģija: Ilga Auza – idejas autore, Ērika Birzkopa – projekta vadītāja,<br />
Modris Zihmanis – redaktors, Laima Vincjūne – korektore, Uldis Baltutis – dizains,<br />
Diāna Sleže – foto grāmatas iekšvākam, Irina Tīre – foto 27.lpp., Pēteris Jaunzemis –<br />
17 foto krājuma lappusēs. Izdevējs – LLRMK “Helikons” sadarbībā ar kristīgās<br />
dzejas autoriem, māksliniekiem u.c.<br />
Redaktors M. Zihmanis ievadā raksta (fragments):<br />
“Ieskatoties aizvadītajos gados, domāju, ka tieši kristīgās dzejas lasījumi mūsu<br />
pilsētas dievnamos ir rosinājuši ideju par šāda žanra literatūras apkopošanu grāmatā.<br />
2008. gadā nāca klajā pirmais kristīgās dzejas almanahs DIEVS, GRIBU TEV<br />
SKANĒT…, bet 2010. gadā iznāca otrais – KĀP MĪLESTĪBAS KALNĀ -, līdzvērtīgs<br />
pirmajam.<br />
Tikko iznākušais kristīgās dzejas almanahs KRISTUS GAISMAS MIRDZUMĀ ir<br />
trešais šāda žanra krājums. Visus trīs krājumus ir apkopojusi un sakārtojusi Liepājas<br />
literātu un radošo mūziķu biedrības HELIKONS valdes priekšsēdētāja Ērika<br />
Birzkopa, kura ir arī Liepājas baptistu Ciānas draudzes locekle. Idejas autore ir Ilga<br />
Auza – ilggadēja Jaunliepājas bibliotēkas vadītāja.
..Garīgā sasaukšanās poēzijā liecina, ka kristīgā kaluma ļaudīm nav problēmu<br />
saprasties gan sadzīvē, gan mākslā.<br />
Salīdzinot redzamāko autoru iestrādes visos trijos dzejas almanahos, tātad ilgākā<br />
laikposmā, nevar nepamanīt viņu profesionālo izaugsmi. ..Diemžēl visus publicēt<br />
nebija iespējams, jo almanaha dzejas apcirkņi nav bezizmēra, bet dalībnieku skaits<br />
audzis. Integrējot mūsu tematiski monolīto kristīgo dzeju vienotā krājumā, nevar<br />
nepamanīt krāsaino dzejas tēlu mozaīku, kas varētu kļūt par pamatu kristīgās dzejas<br />
izlasei. Padomāsim.”<br />
Krājumā publicētie autori:<br />
Vakar, 5. februārī, Liepājas Krusta ev. lut. draudzē notika trešā almanaha atvēršanas<br />
pasākums. Vairāk par to publikācijās drīzumā.
Foto: Elīna Birziņa<br />
“Mozus kāpa Sinaja kalnā, lai saņemtu baušļus, un Dieva Gaisma viņu apmirdzēja,<br />
bet Kristus mūs, savu Baznīcu, aicina kāpt Mīlestības kalnā, kur pats mirst kaunpilnā<br />
nāvē, mums atstājot Savu spožo uzvaru pār ļaunumu – un Savu Garu. Lai, ejot no<br />
Ziemsvētkiem uz Lieldienām un darot visus par mācekļiem, Tā Kunga godība atspīd<br />
ikvienam!”<br />
Inga Audere
Mīļi sveicam Egineto dzejas konkursa uzvarētājus<br />
Ievietoja Inga Audere - 2012. gada 2. februāris<br />
Dārgie draugi!<br />
Patiesi priecājamies, ka tieši Sveču dienā varam jums darīt zināmus dzejas konkursa<br />
Un, zvaigzni ieraudzījuši, tie priecājās ar varen lielu prieku rezultātus.<br />
Piedalījās nedaudz vairāk kā 100 dzejas darbu, ko iesniedza pavisam 24<br />
autori. Nominācijā priecīgākais Ziemsvētku dzejolis uzvarējuši:<br />
“Kristus gaismas mirdzums” Inta Balčūna, “Uz Gaismu” Elita Bičevska *,<br />
“Ziemassvētku zvaigzne” Jānis Keičs, ”janvāra diena” Harijs Krūze, “Es zināšu<br />
vienmēr…” Daiga Lapāne un “snieg…” Gundega Salna. Tie ir darbi, kas saņēmuši<br />
žūrijas augstāko novērtējumu, maksimālo punktu skaitu šajā konkursā, - ga<strong>lv</strong>enās<br />
ba<strong>lv</strong>as ieguvēji.<br />
Savukārt nominācijas Ziemsvētku vēstījums dzejā uzvarētāji tika noteikti konkursa 1.<br />
kārtā:<br />
“Kristus gaismas mirdzums” Inta Balčūna,<br />
“Ziemassvētku brīnums” un “Lūgšana Ziemassvētkos” Džanette,<br />
“Iesēj sirdī cerību..” Dženija Berķe,<br />
“Uz Gaismu” Elita Bičevska,<br />
“zem zvaigžņu spozmas” Elīna Birziņa,<br />
“Šais garajos klusajos vakaros” Edvīns Jansons,<br />
“Ziemassvētku zvaigzne” Jānis Keičs,<br />
“Nejaušas dāvanas nemēdz būt..” Anita Kodore,<br />
“janvāra diena” Harijs Krūze,<br />
“Es zināšu vienmēr..” Daiga Lapāne,<br />
“Mīlestības gaismā” Inese Lepše,
“Sirds sajūt mīlestību..” Ruta Pakalne,<br />
“Es esmu Tevi jau redzējusi…” Ineta Petuhova,<br />
“snieg…” un “māci mani Dievs sāpēt tā..” Gundega Salna,<br />
“Dzīves sākums ir kā tukša lapa..” Santa Sirmā,<br />
“Baltais miers” un “Pusnakts dziesmu izdziedāt” Māra Šnē,<br />
“Ziemassvētku lūgšana” Ojārs Ulmanis,<br />
“Egineto konkursam” Edita Viļuma *,<br />
“Kungs mums ir Zvaigzni devis..” Daiga Vītola,<br />
“tavs laiks iet tumsas atkāpšanās sliedēs..” un “varbūt ka mirdz cerības stari..”<br />
Gundega Pētersone,<br />
“es tevi apsveicu savos svētkos..” Iveta Mackare.<br />
Mīļi sveicam!<br />
Tā kā žūrijas dalībnieku viedokļi bija samērā atšķirīgi, ar gandarījumu jāsaka,<br />
ka ikviens darbs katrā atsevišķā skatījumā ticis augsti novērtēts, kā cerējām.<br />
Darbus vērtēja: mācītāji Arvīds Bobinskis, Viesturs Pirro, Mārtiņš Urdze (1. kārtā)<br />
un literāti Andra Gaigala, Karīna Krieviņa, Ieva Samauska, Modris Zihmanis (2.<br />
kārtu).<br />
No sirds pateicamies konkursa dalībniekiem un atbalstītājiem un aicinām visus uz<br />
svinīgu noslēguma pasākumu Liepājas Krusta baznīcas mazajā zālē, Kr. Valdemāra<br />
7, svētdien, 5. februārī plkst. 16.30, kur mūs laipni gaidīs Krusta draudze, arī uz<br />
dievkalpojumu plkst. 15.00.<br />
Pasākuma pirmajā daļā notiks jaunā dzejas almanaha “Kristus Gaismas mirdzumā”<br />
atvēršana, otrajā - konkursa uzvarētāju apba<strong>lv</strong>ošana un dzejas lasījumi. Piedalīsies<br />
LLRMK “Helikons” un “Baltā stunda” dzejnieki, mūziķi u.c.<br />
Par vērtīgo ba<strong>lv</strong>u fondu pateicamies: Liepājas Universitātei, izdevniecībai LiePA;<br />
biedrībai “Helikons”; biedrībai “Liepājas vācu-latviešu tikšanās centrs” un<br />
dzejniekam K. Girgensonam. Dāvanas par dalību tiks pasniegtas arī tiem autoriem,<br />
kuru darbi šoreiz netika nominēti. Un solītās veicināšanas ba<strong>lv</strong>as – jauniem<br />
egineto.<strong>lv</strong> draugiem.<br />
Sirsnīgs paldies arī Ievai Trimalniecei par konkursa izziņošanu un Draugiem.<strong>lv</strong><br />
Kristīgie pasākumi domubiedru grupas diskusiju sadaļai.<br />
Uz tikšanos dzejā un sadraudzībā!<br />
*<br />
Vēl tikai durvis jāatver…<br />
Paver tās bikli -<br />
Kristus bērniņš tik saldi dus.<br />
Dievišķā gaisma mūs apņem,<br />
Tikai neapžilbsti -<br />
<strong>Ielaid</strong> <strong>dvēselē</strong> <strong>lēni</strong> -<br />
Staru pa staram<br />
Kristus gaismas mirdzumu.
I. Balčūnas dzejas fragments/<br />
(*) Dzejnieces Edita Viļuma un Elita Bičevska ir arī Egineto 2009. gadā rīkotā dzejas<br />
konkursa “Bet eņģelis uz tiem sacīja” uzvarētājas.<br />
E. Bičevska, kuras dzeja lasāma gan žurnālā “Helikons”, gan vairākos dzejas<br />
krājumos un kopkrājumos, savus darbus pirmo reizi plašākai publikai atklāja tieši<br />
ar šīs mājas lapas starpniecību.<br />
E. Viļumas dzejolis ‘Egineto konkursam’ 2011 tika novērtēts kā labākais tūlīt pēc<br />
ga<strong>lv</strong>enās ba<strong>lv</strong>as ieguvējiem.<br />
Foto no Žannetes Sinicinas arhīva<br />
"Mieru es jums atstāju, savu mieru es jums dodu…"<br />
Ilze Kalme | 2012. gada 22. janvāris<br />
* * *<br />
“Mieru es jums atstāju, savu mieru es jums dodu;<br />
ne kā pasaule dod, es jums dodu.<br />
Jūsu sirds lai neiztrūkstas un neizbīstas.”<br />
Jņ.14.nod. 27 p., Bībele<br />
* * *<br />
/Foto I.Kraukle-Šacmane/<br />
***<br />
Par Kurzemes kristīgās dzejas dienu 16.septembrī Kuldīgā<br />
Ilze Kalme | 2012. gada 16. janvāris<br />
Aicinām kristīgos dzejniekus, muzikālās grupas un citus radošus ci<strong>lv</strong>ēkus uz<br />
Kurzemes kristīgās dzejas dienu 16.septembrī Kuldīgā.<br />
Lūdzam pieteikties līdz 1.aprīlim.<br />
Tālr. 26412892, e-pasts: gkzh@inbox.<strong>lv</strong>(Gunta Krauze);<br />
22328283, e-pasts: sv.katrina@e-apollo.<strong>lv</strong> (mācītājs Viesturs Pirro).
Par LLRMK "Helikons" biedru tikšanos 13.janvārī<br />
Ievietoja Ilze Kalme - 2012. gada 16. janvāris<br />
Ar labiem un nozīmīgiem notikumiem 2012. gads sācies Liepājas literātu un radošo<br />
mūziķu klubam „Helikons”. Kluba biedru pirmā tikšanās notika 13.janvārī.<br />
Draudzības, mīlestības un pateicības apliecinājumi tika veltīti tā vadītājai Ērikai<br />
Birzkopai jubilejā, kura tik pat sirsnīgi atbildēja.<br />
Ga<strong>lv</strong>enie jautājumi, kas tika apskatīti – gatavošanās „Helikons” desmit gadu jubilejai,<br />
kura tiks atzīmēta šā gada martā, un sešu jaunu biedru uzņemšana. Vienbalsīgi klubā<br />
tika uzņemti visi kandidāti: Lāsma un Si<strong>lv</strong>ija Ģibietes, Sergejs Abramovs, Jānis Auza,<br />
Iveta Mackare un Inga Audere.<br />
Inga Audere<br />
13.janvārī 2012.g.<br />
/Foto E.Līnis, no Ē.Birzkopas pers.arhīva/
Noslēgusies Ziemsvētku konkursa pirmā daļa<br />
Ilze Kalme | 2012. gada 12. janvāris<br />
..<br />
Tas nekas, ka ziemeļvēja<br />
Izklaidīgais smīns<br />
Pēc ledaina saulrieta glāsta alkst,<br />
Ka naktī pie aizmiguša loga<br />
Pieplok sals.<br />
Tas nekas, ka naksnīgajā gaisā<br />
Nakts vēji sapņos alkst<br />
Pēc aveņkrāsas rīta blāzmas,<br />
Pēc dienvidvēja elpas<br />
Un baltiem ceriņziedu sapņiem.<br />
…mēs aizdegsim smaržīgas sveces,<br />
Viens otram vēlēsim laimīgiem būt,<br />
Caur sniegputeņu spietiem,<br />
Caur balto sniegapārslu skūpstiem,<br />
Caur mīļiem, labiem vēlējumiem.<br />
…Dženija…<br />
..<br />
Dārgie draugi !<br />
Kad 2011. gada nogalē izsludinājām Ziemsvētku dzejas konkursu, mirklī uzzibsnīja<br />
jautājums: vai būs…? Vai dzejas ziedlapiņu, pulsējošo sirdsgaismas daļiņu, skrejošo<br />
dompārsliņu ‘limits’ nav jau nosnidzis, izkusis un izgarojis līdzīgi, kā sniegs pirms<br />
gada? Nē! Jo esam mīļi, skaisti, silti un balti “ieputināti”… Paldies Dievam un<br />
dalībniekiem!
Konkursa pirmā – dzejas iesniegšanas daļa ir noslēgusies. Divdesmit trīs autori, gan<br />
pazīstami, gan mums līdz šim nezināmi, kopā iesnieguši nedaudz vairāk kā simts<br />
darbus, kas ir apkopoti un iesūtīti žūrijai. Pacietīgi gaidīsim tās lēmumu, lai uzzinātu<br />
uzvarētājus. Konkursa noslēgums ar svinībām un apba<strong>lv</strong>ošanu paredzēts šā gada 29.<br />
janvārī dzejas pasākumā. Vēlams sekot līdzi informācijai.<br />
Lūdzam Dieva svētību pasākuma turpmākai norisei un aicinām arī jūs par to aizlūgt!<br />
Ja vēlaties un jums ir iespējas atbalstīt konkursu praktiski, to iespējams ar finansiālu<br />
ziedojumu /kontu sk. šeit/, vai papildinot ba<strong>lv</strong>u fondu. Ar vairākām vērtīgām dāvanām<br />
jau pieteikušies – LLRMK “Helikons“, Liepājas vācu-latviešu tikšanās centrs un<br />
dzejnieks Kristofs Girgensons.<br />
Paldies! Lai Kristus prieks, miers un mīlestība ir ar jums! Uz drīzu tikšanos!<br />
Cieņā un pateicībā,<br />
Inga Audere<br />
Foto : Liāna Lunte<br />
Aicināti piedalīties Ziemsvētku dzejas konkursā<br />
Inga Audere | 2011. gada 24. decembris
šodien saules baltums<br />
vienots ar zemi;<br />
sapņu baltums -<br />
ar sniegpārslu<br />
mirdzumā…<br />
/Elīna Birziņa/<br />
Dārgie dzejas autori! Laipni aicināti piedalīties Ziemsvētku dzejas konkursā:<br />
“Un, zvaigzni ieraudzījuši, tie priecājās ar varen lielu prieku.”<br />
(Mateja ev. 2:10)<br />
Konkursa žūrija: mācītāji Arvīds Bobinskis un Mārtiņš Urdze, mācītājs un dzejnieks<br />
Viesturs Pirro, dzejnieki – Andra Gaigala, Livars Jankovskis un Karīna Krieviņa.<br />
Darbus var publicēt Dzejas piezīmēs, iesūtīt e-pastā: iaudere@egineto.<strong>lv</strong> , vai,<br />
izpildītus rokrakstā, iesniegt Liepājas Diakonijas centrā (pasta adrese: Fr.<br />
Brīvzemnieka 54, Liepāja, LV-3401) - līdz Zvaigznes dienai, 2012.gada<br />
6.janvārim. Konkursa uzvarētāju vārdi tiks paziņoti, un ba<strong>lv</strong>as pasniegtas – janvāra<br />
beigās tam speciāli veltītā dzejas pasākumā. Īpašas veicināšanas ba<strong>lv</strong>as – autoriem,<br />
kuri www. egineto.<strong>lv</strong> līdz šim nav publicējušies.<br />
Atgādinām, ka Piezīmēs dzeju ērtāk iesniegt šeit, kur pieejama arī Lietošanas<br />
pamācība, ja nepieciešams.<br />
Ļoti gaidīsim jūsu darbus!<br />
Publikāciju redakcija tikmēr dodas Ziemsvētku brīvdienās.<br />
Priecīgus Svētkus, mīļie Kristus draugi!<br />
Ar cieņu,<br />
Egineto.<strong>lv</strong><br />
Foto: Ieva Trimalniece
Egineto.<strong>lv</strong> Ziemsvētkos<br />
Inga Audere | 2011. gada 23. decembris<br />
“Gods Dievam augstībā, un miers virs zemes, un ci<strong>lv</strong>ēkiem labs prāts.”<br />
(Lūkas ev. 2:14)<br />
Pateicoties mūsu mīļo lasītāju atsaucībai un vispusējam atbalstam, esam neizsakāmi<br />
priecīgi tikties Egineto.<strong>lv</strong> lappusēs vēl reizi šajā gadā, Kristus dzimšanas dienā.<br />
3.numurā varam lasīt Liepājas katoļu bīskapa emeritus Ā.A. Brumaņa Ziemsvētku<br />
pārdomas; Aijas Puzareles interviju ar Olafu Gūtmani; Jāņa Diekonta Vecās Derības<br />
poēzijas grāmatu apceres 2.nodaļu – 2.Psalms; Ingas Auderes pārdomas pēc koncerta<br />
Liepājas Sv.Trīsvienības katedrālē; viesoties Rutas Štelmaheres un Annas Elsbergas<br />
dzejas istabās, kā arī baudīt Lauras Andersones, Elīnas Birziņas, Andras Gaigalas,<br />
Ilzes Kalmes, Jāņa Keiča, Anitas Kodores, Ivetas Mackares un Anitas Zvaigznes<br />
dzeju.<br />
Foto: titullapai - Jānis Auza, pēd. lapai – Ieva Trimalniece.<br />
Egineto.<strong>lv</strong> izdevumus var iegādāties par ziedojumu Liepājas Krusta draudzē un<br />
drīzumā arī Rīgas Lutera draudzē, vai pēc pasūtījuma (norēķinu kontu sk. šeit).<br />
Kontakti: e-pasts iaudere@egineto.<strong>lv</strong>, mob.t. 28262010, Inga.<br />
Atgādinām, ka ziedojot Egineto.<strong>lv</strong>, jūs sekmējat arī Diakonijas kalpošanu ci<strong>lv</strong>ēkiem<br />
ar īpašām vajadzībām.<br />
Pateicamies Dievam un mūsu atbalstītājiem par mīlestībā dāvāto uzticību! Lai Kristus<br />
jūs svētī un sargā! Priecīgus Svētkus!
***<br />
Es zinu – tepat jau Tu esi,<br />
Jo spārnu vēziens skar maigs,<br />
Man nevajag Tavu pasi,<br />
Jo ieskanas VIŅA balss.<br />
Un klusi, klusi kā sapnī<br />
Tavs sudraba plīvurs slīd -<br />
No Taviem spārniem birst zvaigznes<br />
Un mūsu tumsā tās krīt.<br />
Tu iededzi manī gaismu,<br />
Ko nespēj ne lampa, ne vads,<br />
Vien TAVĀ karaļvalstī,<br />
Spēj mirdzēt pat vasalis mazs!<br />
Paldies TEV par eņģeli kluso,<br />
Kas zvaigznes pāri mums ber,<br />
Un neprasa – cik tu svarīgs?<br />
Vai manas zvaigznes tev der?<br />
Un iemirdzas tūkstoš krāsās,<br />
Tad manā <strong>dvēselē</strong> viss,<br />
Jo zinu – tepat jau TU esi,<br />
To saka man TAVA balss.<br />
/Ilze Kalme/<br />
Foto: J. Auza
Latvija zina kā jāsvin!<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 3. decembris<br />
Mūsu draugs Aike Smits (Eike Smidt) no Vācijas – par to, kā viņš pirmo reizi svinēja<br />
Latvijas dzimšanas dienu<br />
18.novembrī Latvijai bija dzimšanas diena. Man tā bija jaukākā diena kopš esmu šeit.<br />
Visas runas, ka latvieši būtu nepatriotiski, nedraudzīgi un ne tik radoši, kā pārējie<br />
Eiropā (runas nāca no latviešu paziņām) tika atspēkotas vienā dienā.<br />
Diena man sākās mierīgi ar kafiju, brokastīm un radio mūziku. Vienkārši baudot<br />
brīvdienu, un katras piecas minūtes radio komentētāji atgādināja: šodien ir Latvijas<br />
dzimšanas diena!<br />
Tā man solījās kļūt par brīvdienu ar daudzām aizraujošām iespējām, jo biju plānojis to<br />
svinēt. Patrīcija vēlu priekšpusdienā bija devusies uz Rīgu, lai kopā ar Natāliju un<br />
Martu svinētu tur. Mans plāns bija: iemalkot kafiju un lēnām sagatavoties, lai<br />
pēcpusdienā dotos uz Tautas dziesmu un deju koncertu, kas notiks tajā pašā zālē, kur<br />
vakarā iešu uz balli. Tā kā visi mani ļautiņi bija vai nu Rīgā, vai spiesti pieskatīt<br />
bērnus, nebija sasniedzami, vai paši ņēma dalību koncertā, devos viens. Bet tas ir tieši<br />
tā, kā ir! Atrodoties Rožu laukumā, nebūtu iespējams paiet koncerta norises vietas<br />
ieejai garām. Lielās divviru durvis bija rotātas ar lāpām. Jauka sajūta doties uz<br />
koncertu, teātra vai balles zālei līdzīgā vietā un ar līdzīgām tradīcijām, nemaksājot par<br />
to ne centa.<br />
Koncerts bija lielisks. Lienes grupa, protams, ņēma dalību, jo tai ir nopietna<br />
horeogrāfija. Kopumā – labi izvēlēta programma tikai par godu Latvijas Valsts
svētkiem. Sākumā – video par Latvijas četriem reģioniem, kuri koncertā pārstāvēja<br />
sevi ar dziesmām, kas mijās ar dejām un nelieliem pārtraukumiem, skanot pa<br />
skaistam dzejolim par jauko Latviju – Kurzemi, Vidzemi, Latgali un Zemgali.<br />
Visbeidzot, protams, visi piecēlās kājās, lai dziedātu Latvijas un Liepājas himnas.<br />
Pēc iespējas ātrāk ar nākamo tramvaju centos nokļūt mājās, pārģērbties, sazināties ar<br />
Leldi – kas Liepājā notiks tālāk, kaut ko ieēst un iedzert un ar nākamo tramvaju doties<br />
viņu satikt. Pēkšņa infarkta iespēja par 99%, taču – nekādas panikas… Izskatos kā<br />
tikko dzimis, patriotiski, ar Latvijas karodziņu pie krūtīm, gatavs svinībām. Tramvajs<br />
tik pilns, kā nekad, un katrā supermārketā vērojama drūzma. Neviens nezina, kādēļ.<br />
Jo veikali šeit atvērti 365 dienas gadā. Tā vismaz šķiet. Līdz šim nav bijuši slēgti. Bet<br />
es uzdevu latviešiem jautājumu, vai veikali ir atvērti arī Ziemsvētkos. “Nav ne<br />
jausmas,” viņi instinktīvi atbild, lai gan šķiet, ka zina. Tāpat, kā zināja arī, ka laukumā<br />
pie “RIMI” notiks liels šovs ar uguņošanu. Bet, ja jūs to jautājat, jums vienkārši<br />
atbild: “Man nav ne jausmas, pagājušajā gadā bija. Un gadu iepriekš. Pirms tam arī.<br />
Un vēl pirms. Kā vienmēr.”<br />
Redzēju kori ar orķestri, pazīstamu liepājnieku laba vēlējumus, uguņošanu pie pilsētas<br />
kanāla. Tāpat, kā gandrīz visa Liepāja, ar aptuveni 80 000 iedzīvotāju. Un tas bija<br />
viens riktīgs salūts. Mūsu Krāmermarkta salūts netiek līdzi. Salūtu pavadīja mūzika,<br />
kas uzturēja gaisotni, un tad sākās. Atkal sekoja krāsas – zaļā un sarkanā. Liepājas<br />
krāsas. Un tā turpinājās pietiekami ilgi, un salūts krāšņi zaigoja kanāla ūdenī.<br />
BRĪNIŠĶĪGI!<br />
No vācu valodas tulkoja Inga Audere<br />
Viss raksts oriģinā<strong>lv</strong>alodā lasāms www.<strong>kalpot</strong>.<strong>lv</strong> Aikes (Eike) blogā. Aicināti<br />
apmeklēt arī Patrīcijas Cebrekosas (Spānija) un Ingas Auderes (Latvija) jaunos<br />
blogus: šeit.<br />
Foto no Aikes arhīva
Lielā lasītāju ba<strong>lv</strong>a 2011 nominācijā ‘oriģināldzeja’<br />
Maijai Laukmanei<br />
Inga Audere | 2011. gada 29. novembris<br />
Piektdien, 2.decembrī, Salaspils kultūras namā “Enerģētiķis” Lauku bibliotēku<br />
atbalsta biedrība (LBAB) pasniegs “Lielo lasītāju ba<strong>lv</strong>u – 2011″ gada vislasītāko<br />
grāmatu autoriem un izdevniecībām. Nominācijā “Oriģināldzeja” vislielāko lasītāju<br />
uzmanību izpelnījusies Maijas Laukmanes dzeja – šoreiz krājumā “Lapsenes mani<br />
nedzeļ” (2010), kuru izdevusi izdevniecība “Annele”. Vairāk info: LA.<strong>lv</strong>.<br />
Maija Laukmane ir ieguvusi Latvijā lasītākās dzejnieces titulu jau vairākus<br />
gadus. 2009.gadā konkursa “Lielā lasītāju ba<strong>lv</strong>a – 2009″ nominācijā<br />
“Oriģināldzeja” – 1.vieta “Sarkans magoņu lauks” (Jumava) 2008; 2010.gadā<br />
konkursa “Lielā lasītāju ba<strong>lv</strong>a – 2010″ - ”Oriģināldzeja” – 1.vieta “Upes plūst<br />
atpakaļ” (Jumava) 2009; Konkursa “Lielā lasītāju ba<strong>lv</strong>a – 2008″ – 2.vieta “Sirds bez<br />
žoga” (Poligrāfijas infocentrs) 2007.<br />
Sirsnīgi sveicam Maiju Laukmani ar godam pelnīto atzinību!<br />
Par ziņu un foto paldies Maijai Veidemanei. Egineto.<strong>lv</strong><br />
Inga Audere | 2011. gada 26. novembris
Izdots Egineto.<strong>lv</strong> Nr.2<br />
Inga Audere | 2011. gada 27. novembrī<br />
Dārgie draugi un lasītāji!<br />
Pie jums nāk Egineto.<strong>lv</strong> 2.izdevums<br />
Kopš mūsu izdevuma 1.numura atvēršanas svētkiem pagājis labs laiks, noiets zināms<br />
ceļa posms, aizvadīti gan katram personīgi, gan visiem kopā nozīmīgi notikumi, no<br />
kuriem labākos, skaistākos – pateicoties Dieva un tuvākā lomai tajos, cenšamies<br />
sakrāt un saglabāt neaizmirstamus sev un citiem. Neapšaubāmi viena no iespējām, kā<br />
dāvāt otram ci<strong>lv</strong>ēkam mazliet uzmanības, radoša prieka dzirksts, garīgi piepildītus<br />
mirkļus, joprojām ir šī stāsta ga<strong>lv</strong>enā varone, par kuru dzejnieks Jānis Rokpelnis saka:<br />
„Dzeja balstās tikai uz mīlestību”.<br />
2.numurā, ar 14 lappusēm, varam lasīt: Jāņa Diekonta, Ilzes Kalmes, Elīnas Birziņas,<br />
Daigas Lapānes, Agneses Līcītes un Ingas Auderes rakstus par dzeju un pasākumiem,<br />
interviju ar Kurzemes dzejas dienas dibinātāju Aiju Bumbieri, ielūkoties Livara<br />
Jankovska dzejas pasaulē, kā arī baudīt Intas Balčūnas, Elīnas Birziņas, Andras<br />
Gaigalas, Ilzes Kalmes, Jāņa Keiča, Ineses Lepšes, Viestura Pirro un Imanta Vanaga<br />
dzeju. Titullapas foto - Gita Āboliņa. Iespiests – LiePA.
Egineto.<strong>lv</strong> 1., 2. nr. var iegādāties par ziedojumu Liepājas Krusta draudzē vai pēc<br />
pasūtījuma (norēķinu kontu sk. šeit). Kontakti: e-pasts iaudere@egineto.<strong>lv</strong>, mob.t.<br />
28262010, Inga.<br />
Paldies draugiem un izdevuma atbalstītājiem! Arī šoriez pirmie piecdesmit eksemplāri<br />
– redakcijas dāvana jums.<br />
Lai visiem izgaismots ceļš pie Kristus ar Dieva Mīlestības, dzejā un citādi paustas,<br />
Adventa svecītēm sirdīs!<br />
Cieņā un sirsnībā, izdevuma redaktore Inga Audere<br />
*<br />
gaismiņa tavā plaukstā gaismiņa manā plaukstā<br />
vakarā saltā un aukstā svecīšu liesmiņās likta<br />
<strong>lēni</strong> un smaržīgi pilot sasilda elpu un rokas<br />
izplūst pāri pilsētai salnas piepildītai<br />
/Andra Gaigala/
Jauno autoru tikšanās Liepājas bibliotēkā „LIBRIS”<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 19. oktobris<br />
Bibliotekāre So<strong>lv</strong>ita Terbeta (no labās) un Jānis Auza<br />
„Mūsu rīkotais dzejas dienu pasākums ar jauno autoru piedalīšanos šā gada 9.<br />
septembrī (skat. LIBRIS profila galeriju portālā Draugiem.<strong>lv</strong>) ieguva necerētu<br />
atsauksmi, tādēļ domājām, ka būtu jauki, ja jaunie arī turpmāk varētu sanākt šeit kopā,<br />
lasīt savu dzeju, pārrunāt, apspriest ar to saistītas tēmas, uzzināt viens par otru un<br />
iepazīt. Norunājām, ka šādas tikšanās varētu notikt katra mēneša pirmajā piektdienā,”<br />
stāsta LCZB filiāles „LIBRIS” bibliotekāre So<strong>lv</strong>ita Terbeta.<br />
Uz pirmo tikšanos ieradušās skolnieces – Kristīne Krūkle un Anna Spa<strong>lv</strong>a ar<br />
draudzeni. Abas nolasa dažus savus darbus un dalās pārdomās.<br />
Kristīne Krūkle<br />
„Pārsvarā rakstās grūtos brīžos. Kad sajūtas izliktas uz papīra, kļūst vieglāk. Ir<br />
gandarījums, ja tas izdodas,” saka Kristīne (pirmo reizi uzstājās ar savas dzejas<br />
lasījumiem publikas priekšā šajā bibliotēkā Dzejas dienās 2011), piebilstot, ka nereti<br />
dzeju saklausa un pieraksta mobilajā telefonā, piemēram, ejot pa ielu.
Anna Spa<strong>lv</strong>a (no labās) ar draudzeni<br />
Sacītajam piekrīt Anna, jo viņai rakstīšana arī palīdz sakārtot domas, sajūtas,<br />
atbrīvoties no liekām emocijām, paraudzīties uz savu iekšējo pasauli no malas.<br />
Meitenes atzīst, ka pašas līdz šim tuvāk iepazinušas tikai nedaudzu autoru dzejas<br />
darbus. Kristīne atceras liepājnieku Dzejas dienu maratonu un jautro, sirsnīgo<br />
dzejnieku Modri Zihmani, kurš arī tur piedalījās.<br />
Jānis Auza pateicas bibliotēkas “LIBRIS” vadītājai Dainai Skujiņai un bibliotekārei<br />
So<strong>lv</strong>itai Terbetai par viesmīlību, jauko, atsaucīgo attieksmi un pastāsta, ka ieceres<br />
mērķis – aicināt jaunos autorus kopā – ir viņus apzināt, veidot kopīgu dialogu, kopīgu<br />
viedokli, attīstīt dzejas uztveri, kā arī, ja nepieciešams, iedrošināt atvērt durvis uz<br />
„dzejas pasauli”.<br />
Nākamā jauno autoru tikšanās “LIBRĪ” paredzēta 4.novembrī plkst. 16.00. Laipni<br />
gaidīti visi jaunie talanti. Bibliotēkas adrese: M.Ķempes ielā 11, Liepājā, ieeja no<br />
pagalma.<br />
Egineto vārdā saku sirsnīgu paldies par patīkamo, saturīgo pēcpusdienu “LIBRIS”<br />
kolektīvam, jaunajām dzejniecēm un Jānim – arī par ielūgumu.<br />
Piedalījās Inga Audere, 07.10.2011.
Grāmatu draugiem<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 10. oktobris<br />
Raksta Laura Andersone<br />
Oktobris iesācies ar jauniem iespaidiem, jaunām domām, jaunām grāmatām.<br />
Interesanti, kā grāmatas ‘atnāk’ pašas un ‘uzprasās’, lai tās izlasa.<br />
Īsspiezīmes.<br />
Karmena bin Lādina „Ko slēpj karaliste. Mana dzīve Saūda Arābijā”<br />
Sievietes dzīve musulmaņu ticībā, sieviete – kas viņa ir – tikai bērnus dzemdējoša<br />
mašīna, kurai aizliegts pāriet pār ielu uz māju pretējā pusē bez vīra atļaujas; kurai<br />
aizliegts pašai uzrunāt vīru bez <strong>kalpot</strong>āju starpniecības; kurai nav ne tiesību, ne savu<br />
domu, vārdu, viedokļu; kurai jāslēpj sava seja (nerunājot par pārējo augumu) pat no<br />
sava vīra brāļiem un radiniekiem; kurai nav nekā, kā tikai vīra pavēles, kurš var no<br />
viņas šķirties, pamest, atņemt bērnus, lai tos nekad vairs neredzētu – sieviete, kuru<br />
mūsdienu pasaulē vairs nenodēvēsi par sievieti. Aizkustinošs sievietes stāsts, kas<br />
veltīts meitām, par kuru tiesībām, dzīvi un brīvību cīnījās Karmena bin Lādina –<br />
Osama bin Lādina bijusī svaine.<br />
*<br />
Martins Eimiss „Nakts vilciens”<br />
Grāmata, kas pāris gadus nostāvēja plauktā, neizlasīta.. Skarba, rupja, asa un tajā pašā<br />
laikā, pārāk patiess un skaudrs realitātes atspoguļojums. Nāve – vai to var izprast, vai<br />
to vajag izprast, vai vajag izprast tās iemeslus – pašnāvība vai slepkavība, ko nozīmē
tās atšķirt un kurš spriedums ir pieņemamāks, un ko mēs esam gatavi darīt, lai iegūtu<br />
sev vēlamo rezultātu – kaut vai tikai uz papīra. Cik daudz mēs iega<strong>lv</strong>ojam sev, cik<br />
daudz pazīstam tos, ar kuriem dzīvojam kopā, laimīgi dzīvojam. Cik čūsku ir mūsos?<br />
Nāve kā risinājums, kā atrisinājums, kā uzdevums – cik miruši mēs esam nāvē, cik<br />
dzīvē..<br />
*<br />
Alise Kuipere „Dzīve uz ledusskapja durvīm”<br />
Mīļš, skumjš, bet skaists attiecību stāsts mātes un meitas starpā. Liek aizdomāties, cik<br />
daudz mēs paskrienam viens otram garām, nemanot, nezinot, neaizdomājoties.<br />
Šķiršanās parāda tukšumu, kas paliek, kad patiesībā dzīvē tas viss ir bijis piepildīts, ko<br />
dzīvojot varbūt neievērojam, aizmirstam..<br />
*<br />
Ričards Bahs „Kaija vārdā Džonatans Livingstons”<br />
Pārlasīts otrreiz. Lidojums? Kas tas ir? Dzīvot? Ko nozīmē? Vai dzīvot ir tikai ēst un<br />
nodzīvot tik ilgi, cik vien iespējams? Vai, atšķīries no bara, tu neveido jaunu baru, ar<br />
tiem, kas tev pievienojas? Ticēt savam lidojumam-dzīvošanai, uzdrīkstēties būt<br />
drosmīgam, uzdrīkstēties būt skolotājam, uzdrīkstēties būt..<br />
Labprāt dzirdētu atsauksmes, kas labs jums gadījies pa ceļam..
"Šokolādes glābšana" – rakstnieces Ievas Samauskas<br />
jaunās grāmatas atvēršanas svētki<br />
Ievietoja Ilze Kalme - 2011. gada 5. oktobris<br />
Aicinām mūsu lasītājus un grāmatu draugus 8.oktobrī pl.12.30<br />
uz rakstnieces Ievas Samauskas jaunās grāmatas “Šokolādes glābšana”<br />
atvēršanas svētkiem Rīgas grāmatu svētkos<br />
Kongresu namā, 301.auditorijā!<br />
Sirsnīgi sveicam Ievu Samausku ar jaunās grāmatas iznākšanu!<br />
Andras Gaigalas interviju Egineto.<strong>lv</strong> ar rakstnieci var izlasīt šeit.<br />
Lai jaunajai grāmatai svētīgs ceļš pie lasītājiem!
Uz Dzejas dienu 2011 pasākumiem Liepājā<br />
atskatoties<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 23. septembris<br />
Viena no nemainīgākajām un skaistākajām rudens tradīcijām ir Dzejas dienas. Liepāja<br />
šajās dienās piedāvā saturā bagātīgu programmu, kurā sev tuvo var atrast ikviens. Kā<br />
jau mūzikas pilsētā Dzejas dienas pasākumus šeit caurvij dziesmas.<br />
Viens no interesantākajiem pasākumiem bija Liepājas Universitātes rīkotais, nu jau<br />
par tradīciju kļuvušais, dzejas dienu seminārs ”Autors. Teksts. Lasītājs”, kura tēma<br />
šoreiz – „Dzeja un dziesmu teksti”. Profesors Edgars Lāms tajā iepazīstināja<br />
klausītājus ar pārskatu par Māra Čaklā devumu latviešu mūzikā, ko lieliski papildināja<br />
mūziķa Jura Pavītola izpildītās dziesmas ar Māra Čaklā dzeju. Dzejniece Amanda<br />
Aizpuriete stāstīja dažādus interesantus gadījumus no savas pieredzes, saistībā ar<br />
viņas darbu tulkojumiem. Starp tiem bija arī kāds visai kuriozs gadījums, kad<br />
tulkotājs visus Aizpurietes dzejoļus pārpratuma dēļ bija salicis kopā kā poēmu.<br />
„Tagad man sāk likties, ka es visu laiku rakstu vienu garu dzejoli”, tā šo situāciju<br />
komentēja pati autore. Savās pārdomās par dziesmas tekstu radīšanu dalījās arī<br />
dzejnieks Jānis Elsbergs, stāstot par savu sadarbību ar komponistu Kārli Lāci. No<br />
dziesminieces Maijas Kalniņas stāstījuma par viņas radošo procesu visvairāk atmiņā<br />
palika doma, ka vismuļķīgākais, ko dzejniekam var pajautāt ir: kāpēc tu raksti, un<br />
kāpēc tieši tā tu raksti? Arī man daži ci<strong>lv</strong>ēki šo jautājumu ir uzdevuši, bet atbildes uz<br />
to, protams, nav.<br />
Par visskaistāko un emocionālāko izvērtās „Nakts dzejas”, kurā tās lasīja topošie<br />
talanti.<br />
Darbu tematika un radītā noskaņa bija visai plaša . Klausītājus sajūsmināja Mārtiņa<br />
Ķestera atraktīvais dzejas lasījums, krievu dzejnieces atzīšanās mīlestībā rokmūzikai,<br />
smeldzīgs un aktuāls šķita Karīnas Krieviņas lasītais dzejolis par Īriju. Savukārt<br />
dzejniece Ineta Stadgale aizveda klausītājus uz Argentīnu. Savus mājas darbus lasīja<br />
maģistra studiju programmas „Rakstniecība un komunikācija” meitenes, to tematika
ija ļoti dažāda – gan bērniem domāti dzejoļi, gan darbs veltīts mātei. Bija arī tādi<br />
autori, kuriem šī ir pirmā debija. Interesanta šķita arī studiju programmas ”Baltu<br />
filoloģija un kultūra” 3. kursa studenšu veidoto viņu mīļāko dzejoļu izlašu<br />
prezentācija.<br />
Neiedomājami, cik gan dažādās šādi neierastās formās var ietērpt tik<br />
šķietami vienkāršu lietu kā dzejas izlasi. Tur bija gan izlase putnu ligzdas formā, gan<br />
dzejas lietussargs, gan veco laiku foto albums.<br />
Visu šo krāšņo daudzveidību kuplināja dziesminieces Maijas Kalniņas izpildītās<br />
kompozīcijas. Īpaša noskaņa bija arī pasākuma norises vietai – „Tējas istabai”, kas vēl<br />
vairāk palīdzēja radīt ļoti piesātinātu atmosfēru.<br />
Kopumā dzejas dienas man šķiet izdevušās, un prieks, ka šādos pasākumos iesaistās<br />
arī jaunieši – gan kā dzejas lasītāji, gan kā klausītāji un baudītāji.<br />
Aijas Puzareles foto un iespaidi
Kurzemes Dzejas dienas 2011 Ventspilī<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 18. septembris<br />
Elīnas Birziņas reportāža par piedzīvotajiem notikumiem un iespaidiem sestdienā,<br />
10. septembrī<br />
Pulksten 10.00. Šajā mirklī viss Dzejas brīnums arī sākās!..<br />
Ventspils „taurētājs” krastmalā pie Krišjāņa Valdemāra pieminekļa sasauca ar raga<br />
skaņām kopā dzejniekus un Dzejas dienu viesus no malu malām! Šeit bija sabraukuši<br />
un sanākuši no „trejdeviņiem novadiem” – Tērvetes, Rīgas, Liepājas, Saldus,<br />
Tukuma, Talsiem, Kuldīgas, Ventspils, Aizputes, … Kurzemes dzejas dienas svinīgi<br />
atklāja A.Konste.<br />
Tiek pasniegtas rozes Krišjānim Valdemāram. Dzejnieki pēc novadiem tiek lūgti<br />
skaitīt dzejas un labākā dzejoļa autore saņem ziedu pušķi.
Kurzemes Dzejas dienu idejas izauklētāja un 1.Kurzemes Dzejas dienas organizētāja<br />
Aija Bumbiere! Piedalījusies ar idejām un padomiem literārā izdevuma HELIKONS<br />
izdošanā deviņus gadus.<br />
”Dzejas dienu karaliene!!!” ” – komentē Ērika Birzkopa.<br />
Kurzemes dzejas dienu idejas autors ir kurzemnieks dzejnieks Olafs Gūtmanis!<br />
Pulksten 11.00. Dzejnieki un draugi dzejai pulcējas kopā no visiem Kurzemes<br />
novadiem Jaunrades namā. Viesus sveic Ventspils jauniešu folkloras kopa, dzied<br />
ventiņ mēlē dziesmas un vēlē laimes!.. Tad sākas liela tautas staigāšana pa četru<br />
stāvu telpām, pat uz ēkas jumta pie planetārija globusa un mākoņiem debesīs! Jo katrā<br />
atsevišķā telpā savs novads – dzejnieku uzstāšanās. Dzejas lasījumi mijas ar<br />
dziesmām, netrūkst arī smieklu un skaļu aplausu.<br />
Pirmā ir Liepājas jauno dzejnieku un viņu mentoru Janas Rūces un citu uzstāšanās…<br />
Mazajā zālītē liela saspiestība un drūzmēšanās pie durvīm. Grūti saklausīt katru<br />
autoru, jo nav mikrofonu, bet jaukā mūzika – ģitāras, flautas skaņas un skanīgas balsis<br />
– klusina viesu satraukumu.<br />
Nākošajā telpā – Kuldīgas novada dzejnieki – Rūdolfs Tīrmanis, Daiga Vītola un<br />
Elīna Birziņa.<br />
Daigas patriotiskais dzejolis par Latviju saviļņo klausītāju prātus un sirdis. Par to<br />
liecināja skaļi aplausi.<br />
Elīna lasa dzejoļus, kuri ir publicēti Egineto izdevumā un Helikona jaunajā numurā;<br />
klausītāji tiek aicināti ieskatīties Egineto.<strong>lv</strong> mājas lapā un palasīt kristīgo dzeju.<br />
Trešie ir Tukuma novada dzejnieki – Sarma Upesleja, Aivis Briesma, Elmārs Augusts<br />
Rumba un citi.
Aizkustinoši bez gala – humors, politiskā satīra, mīlas lirika, modernās dzejas<br />
paraugi, dzejolis tāmnieku izloksnē – klausītāji augstu novērtē dzejas autoru<br />
sniegumu!..<br />
Tad tiek sagaidīts īpašs mirklis – planetārija durvis atveras un svētku dalībnieki tiek<br />
aicināti ieņemt vietas atzveltņu krēslos un vērot ainavas debesīs. Zvaigžņotu debesu<br />
pārsteidzošais brīnums izsauc dzejasmīļu sajūsmu.<br />
Nākamie ir Saldus novada dzejnieki – “Saldus saulespuķe”, vadītāja Gunta Kraulere;<br />
piedalījās Jānis Leimants, Ināra Šteinberga ar meitām Lindu Šteinbergu un Lāsmu<br />
Šteinbergu, Si<strong>lv</strong>a Rēfelde, Laimdota Vištarte.<br />
Wnk. Laimdotas un Jāņa Leimanta liriskās mīlas dzejas saviļņoja klausītāju sirdis!<br />
Par iespaidiem no Kurzemes Dzejas dienām Laimdota Vištarte (11.09.2011.):<br />
„Personīgi man ļoti patika Planetārijs Jaunrades namā, tikšanās ar Māru Cielēnu<br />
Ventspils Bērnu bibliotēkā – 10. septembrī; dzeja uz kuģīša Hercogs Jēkabs
11.septembrī; patika jaunie draugi, atkalredzēšanās ar daudzajiem, jau zināmajiem,<br />
nakšņošana Herberta Dorbes muzejā… Liels paldies par silto uzņemšanu un<br />
viesmīlību jaukajai muzeja saimniecei Inesei Aidei – tik sirsnīga sieviete! Un… mazā<br />
sunīte Tipa, kas šorīt pamodināja… Arī – Pārventas bibliotēka! Biju domājusi – kas<br />
tāds var būt tikai ārzemēs. Paldies par garšīgo zupu Ventspils pilī-muzejā! Par<br />
emocijām, kas vēl pašā plaukumā! Nākamgad noteikti – uz Kuldīgu!”<br />
Uz ēkas jumta sniedz priekšnesumus un lasa dzeju Talsu novada pārstāvji.<br />
Jūras dzidri sāļais vējš pluina matus, lakatus un dzeju vārdus, bet mirkļi ietver sevī tik<br />
daudz mākoņu viegluma un dzidr’zilu debesu brīves!..<br />
Tad – mākslas kabinetā starp plauktiem un ģipša ga<strong>lv</strong>ām skan ventspilnieku<br />
priekšnesumi.<br />
Laba dzeja, dziesmas un mistiski gleznieciskas izjūtas!.. Dzejas dienas viese no<br />
Aizputes Iveta Štāla atzīmēja ziedu un krāsu bagātību, sievišķīgumu dzejoļos.
Noslēgumā pirmā stāva vestibilā – Liepājas žurnāla „Helikons” prezentācija. To vada<br />
dzīvespriecīgā, dzirkstošā, enerģiskā Ērika Birzkopa – skan apsveikuma vārdi, dzejas<br />
un šim pasākumam par godu sacerētās dziesmas ar Ventspils dzejnieku tekstiem.<br />
„Mēs bijām astoņi, dzejnieki: Irma Markopa, Dzintra Zorgevica, Ādolfs Gaujietis,<br />
Imants Brancis, mūziķi: Andris Kristons, Dace Milzere un Edmunds Talalass, un es –<br />
Helikons vadītāja. A.Kristons bija sacerējis mūziku ar ventspilnieku vārdiem, kurus<br />
varējām noklausīties.<br />
Patika viss, ko dzirdēju un redzēju, guvu daudz labas atziņas, bet, pats ga<strong>lv</strong>enais, –<br />
uzmanīgi uzklausīju citus dzejniekus. Bija iespēja vēl ar kādiem dzejniekiem<br />
sadraudzēties, kas ir ļoti jauki. Labu draugu nekad nav par daudz. Nekad nav par<br />
daudz mīlestībā un sapratnē pateikta vārda,” – Ērika Birzkopa, 11.09.2011.<br />
Tiek izpildīta dziesma valša ritmā; pasākuma dalībnieki dzied kopā vārdus…
Mūzikas autors – ārsts, komponists un savu dziesmu izpildītājs Andris Kristons. Vēl<br />
joprojām, atceroties helikoniešu spilgto uzstāšanos, man acu priekšā ir brīnišķīgs pāra<br />
dejas sniegums – valsē Ērika Birzkopa un Elmārs Augusts Rumba!<br />
Dzejas pasākums Jaunrades namā izskan.<br />
Priekšplānā no kreisās puses: Aija Bumbiere no Ventspils, Elīna Birziņa no Kuldīgas,<br />
Ērika Birzkopa no Liepājas, Sarma Upesleja no Tukuma un Ruta Pakalne no<br />
Ventspils.<br />
Dzejas svētku dalībnieki dodas savās gaitās – citi pie Dzintara jūras, citi Ventspils<br />
vecpilsētas ieliņu labirintos, daži – ciemoties pie viesmīlīgiem, Ventspilī dzīvojošiem<br />
dzejas draugiem.<br />
Pulksten 16.00 pasākumi divās vietās vienlaicīgi – Ventspils pilī-muzejā, kur tiek<br />
lasīta V.Vecgrāvja lekcija par ievērojamiem Kurzemes dzejniekiem; Meistardarbnīcas<br />
lasījumi. Ļoti vērtīga informācija dzejas vēstures cienītājiem! Un tad viesi tiek cienāti<br />
ar gardu zupu, vārītu uz dzīvas uguns pils pavardā.<br />
Bet pa to laiku Pārventas bibliotēkā – “Kalendārs ar dzeguzi”. Tatjanas Zamurajevas<br />
(Pleskava, Krievija) poētiski – muzikāla programma krievu valodā un izpildītājas<br />
jaunās dzejas grāmatas atvēršana.
„Tatjana Zamurajeva ventspilniekiem ir labi pazīstama. 2000.gadā Ventspilī viņas<br />
pirmais solo koncerts. Tatjana ir koncertējusi Krievijā, Zviedrijā un Latvijā,<br />
piedalījusies festivālos un konkursos, laidusi klajā četrus mūzikas albumus. Īsi<br />
raksturojot Tatjanas Zamurajevas daiļradi, var teikt – viņas dzejai un mūzikai piemīt<br />
dziļš lirisms un sievišķība, patiesums, kas dažāda vecuma klausītāju sirdī atstāj dziļus<br />
nospiedumus. Jāatzīmē, ka dzejas krājuma „Kalendārs ar dzeguzi” prezentācija<br />
Ventspilī notiks mēnesi agrāk nekā Tatjanas Zamurejevas dzimtajā Pleskavā.”<br />
(Ventas balss, http://www.ventasbalss.<strong>lv</strong>/news/read/8501).<br />
Dzejnieces Daigas Vītolas no Kuldīgas novada atsauksmes par šo priekšnesumu ir ļoti<br />
pozitīvas, viņa atzīmēja krievu dzejas fascinējošo plūdumu.<br />
Atvadas un laba vēlējumi tikties nākamajos Kurzemes Dzejas svētkos Kuldīgā. Bet<br />
daļa dzejnieku turpina svinēt Dzejas svētkus arī 11. septembrī . Tad arī ir oficiāls<br />
noslēgums.<br />
Foto: Daiga Vītola (1., 3.-9.,11.) un Sarma Upesleja (2.).
Gaismas daļa. Šodien 11.Saeimas ārkārtas vēlēšanas<br />
Ilze Kalme | 2011. gada 17. septembris<br />
Šogad Latvijai paiet 20 gadi kopš neatkarības atgūšanas. Pirms šīm vēlēšanām daudz<br />
ticis runāts par ieguvumiem, īpaši zaudējumiem..Par to, kur patreiz atrodamies. Droši<br />
vien liela daļa no mums šodien dodoties uz vēlēšanu iecirkņiem, uzdod jautājumu –<br />
vai kaut kas mainīsies? Vai vairosies cerība un uzticība labajam, kas var notikt? Vai šī<br />
“gaismas daļa” kļūs lielāka?<br />
Šajā vasarā Nīdermuižas Romas katoļu baznīcas skaistajā Rožukroņa dārzā izlasītais<br />
uzraksts – “Tautai jālūdzas un jābūt stiprai ticībā” šodienas kontekstā izskan īpaši<br />
aktuāli.Varbūt tieši šajos vārdos iezīmējas tālākais – gaismas ceļš…<br />
Arī pats dārzs – kā gaismas ceļš, kuru izstaigājot, stiprinās ticība ci<strong>lv</strong>ēka varēšanai<br />
Dieva spēkā. Projektu “Rožukroņa dārzs” realizēja Pelēču pagasta darba grupa<br />
Natālijas Rubīnes vadībā. Ar Natālijas kundzes iniciatīvu, iegūstot finansējumu arī no<br />
Nīderlandes fonda “KNHM”, draudze ieguvusi arī jaunus procesijas tērpus… Ir arī<br />
citas ieceres.<br />
Šajā Latvijas vietā (Preiļu novada Pelēču pagastā) Gaismas daļa ir vairojusies…<br />
Varbūt Dieva vadībā saliekot kopā šos mazos gabaliņus, arī veidosies mūsu valsts<br />
attīstības II daļa – Gaismas daļa…<br />
Cerībā -<br />
Ilze Kalme
Emociju un dzejas piepildīta diena Raiņa un<br />
Aspazijas vasarnīcā Majoros<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 7. septembris<br />
Atsauksmes un pārdomas par Dzejas meditācijas pasākumu „Ieskaties acīs”,<br />
27.augustā<br />
Pašā augusta nogalē, Dzejas dienu ieskaņā, pulcējāmies atkal Majoros, Raiņa un<br />
Aspazijas vasarnīcā, lai baudītu skaistus dzejas, mūzikas un satikšanās mirkļus.<br />
Dzejas lasījumi šoreiz notika dialogos, meditatīvās noskaņās – un šī doma man<br />
atnāca vēl jūlijā, rīta agrumā. Pavisam drīz zvanīju, rakstīju tuviem dzejas draugiem<br />
un priecājos par sirds atsaucību – piedalīties, sagatavot savu dzejas materiālu saskaņā<br />
ar otra autora rindām, lai veidotos saspēle. Domāju, ka pats gatavošanās un<br />
nobriešanas process jau bija skaists – ļoti gaidīju augusta pēdējo nedēļu, kad visi<br />
būsim kopā.<br />
Un diena patiešām atnāca vēl tik vasarīga, ar glāstošu vēju, kas muzeja pagalmiņā, kur<br />
notika lasījumi, silti iešalca priedēs un mūsu vārdos, varbūt nejauši apdzēsdams kādu<br />
sveces liesmu, taču mūsu sirds un draudzības liesmas dega jo košāk.<br />
Sirsnīgs paldies visiem dalībniekiem, kas patiešām radīja baudāmu kopskaņu,<br />
apliecinot, ka esam vienotā iedvesmas laukā. Un paldies arī Raiņa muzejam un tā<br />
vadītājai Astrīdai Cīrulei par atsaucību un ilgstošu sadarbību.<br />
Mīļš paldies visiem, kas bija, staroja un ir!<br />
***<br />
Tavs starojums pie manis nāk,<br />
un it kā mīļa gaisma klusi mirdz<br />
par vārdu spēlēm patiesāk.<br />
Tavs starojums pie manis nāk
ar katru dienu, mirkli citādāk -<br />
no ziediem, debess, tavas sirds.<br />
Tavs starojums pie manis nāk,<br />
un it kā mīļa gaisma klusi mirdz.<br />
/Daiga Lapāne/<br />
Pašus pirmos toņus ieskandināja talsenieka Zigurda Tursa meditatīvā mūzikas spēle,<br />
kuras pavadībā visu pasākuma laiku skanēja sirsnīgās Ojāra Ulmaņa dziesmas paša<br />
autora izpildījumā. (Sk. video )<br />
Harmoniski izskanēja Raiņa un Aspazijas dzejas dialogs, kuru izpildīja Jānis<br />
Damroze un Inta Norenberga-Černaja. Inta bija tik ļoti iejutusies senās namamātes<br />
Aspazijas tēlā – radot pat vizuālu klātbūtni, savukārt Jānim rokās bija paša Raiņa<br />
spieķis.
Un tad – dzejnieku lasījumi pa pāriem, ieskatoties acīs viens otram un publikai. Katrs<br />
ar savu noskaņu un dzejisko virmojumu – par mīlestību, dabas ritmiem un esamību.<br />
Piedalījās šādi autori:<br />
Ojārs Ulmanis (Saldus) – Gita Āboliņa (Valmiera)<br />
Sarma Upesleja (Tukums) – Daiga Lapāne (Rīga)<br />
Anita Kodore (Rīga) – Vilnis Orlovskis (Rīga)<br />
Janina Lange (Bauska) – Krista Belševica (Bauska),<br />
Gundega Salna (Sigulda) – Marita Snipke (Jūrmala).<br />
Otrajā daļā, kad sākām iestiprināties ar kafiju un uzkodām, darbojās brīvais<br />
mikrofons, savu dzeju lasīja Laimdota Vištarte (Saldus), Inese Tora (Jaungulbene) ,<br />
Renāte Anna (Rīga), Jānis Damroze (Ogre), Vilnis Orlovskis (Rīga) un Egīls<br />
Dambis (Rīga).<br />
Draudzīgi un iedvesmojoši izskanēja kopīgi nodziedātā, īpaši šai dienai Ojāra sacerētā<br />
dziesma ar šādiem vārdiem:<br />
Viss, ko es darīt varu, šķiet tik mazs,<br />
Lai pasauli šo nosargātu,<br />
Lai samīļotu, dziedinātu –<br />
Viss, ko es darīt varu, šķiet tik mazs.<br />
Es taču varu vairāk, vairāk vēl,<br />
Gan viņu post un svētu turēt,<br />
Un baltās domas, baltos vārdus sevī neaizturēt,<br />
No tumsas pasargāt es varu stiprāk vēl.<br />
Bet, ja tu savu sirdi manai pieliec klāt,<br />
Un savas baltās domas vienā starā nesam,<br />
Un baltus vārdus kopā… Tad mēs esam,<br />
Mēs esam daļa spēka, kurš spēj nosargāt!<br />
Kad sirds pie sirds un stars pie stara,<br />
Par visu stiprāka tad balta ziedēt griba!<br />
Viss, kas šai zemei vajadzīgs, ir mūsu mīlestība,<br />
Lai sirds pie sirds, kā stars pie stara!<br />
/Ojārs Ulmanis/<br />
Lai visiem skaistas šīs Dzejas dienas!<br />
Daiga Lapāne
Dalībnieku iespaidi par pasākumu<br />
Dzeja Raiņa un Aspazijas muzejā Majoros.<br />
jā, mīlestībai ir rozā brilles… tāpēc jau tā ir mīlestība… ja šo briļļu nebūtu, tad tā<br />
nebūtu mīlestība… es uzlieku savas rozā brilles un eju… šodien man tāls ceļš<br />
priekšā… ceļš, kas ved uz pasauli… pār manu ceļu pārskrien žigla cielaviņa… un es<br />
caur savām brillēm redzu, ka arī cielaviņai ir rozā brilles… tā mēs viena uz otru<br />
paskatāmies – tikai īsu brīdi… paskatāmies – caur savām rozā brillēm… man šodien<br />
– savs ceļš, cielaviņai – savs , bet mēs abas esam laimīgas… nē, es neņemšu nost<br />
savas rozā brilles… bez tām man būs grūti dzīvot šajā pasaulē…<br />
/Inese Tora/<br />
Inese Tora un Marita Snipke<br />
Es – patiesi – ceļā satieku cielaviņu, bet nav laika šodien kavēties un sarunāties ar<br />
viņu, jo man šorīt priekšā ir tāls ceļš – no Jaungulbenes uz Gulbeni, tad trīs ar pusi<br />
stundas – līdz Rīgai un vēl no Rīgas – uz Majoriem. Bet es nesūdzos, esmu priecīga,<br />
jo esmu uzlikusi savas rozā brilles. Es braucu satikt ci<strong>lv</strong>ēkus, kas jau kādu laiku man<br />
ir tuvi ar to, ka redz, dzird un sajūt šo pasauli tieši tāpat kā es. Braucu satikt ci<strong>lv</strong>ēkus,<br />
kurus pazīstu saistībā ar dzeju, – dažus jau esmu satikusi, bet dažus – tikai virtuāli.<br />
Kad ierodos Majoros Raiņa un Aspazijas muzeja pagalmā, pasākums ir jau kādu<br />
brītiņu kā sācies. Dzeju lasa pati Aspazija – Inta Norenberga un pats Rainis – Jānis<br />
Damroze. Dziesmas savā glāsmainajā balsī dzied Ojārs Ulmanis, un dzeja atkal<br />
turpinās. Gita Āboliņa un Ojārs lasa dzeju par mīlestību, – par to, ko var sniegt ci<strong>lv</strong>ēki<br />
viens otram, starojot ar dvēseles gaismu.
Izjustais dzejas dialogs starp Gitu Āboliņu un Ojāru Ulmani<br />
Šī dzeja ir radusies kā ierosme vienam no otra dzejas. Dzejiskās sarunas turpinās,<br />
savu dzeju lasa Daiga Lapāne un Sarma Upesleja, Marita Snipke un Gundega Salna,<br />
Anita Kodore un Vilnis Orlovskais, Krista Belševica un Janina Lange. Un atkal un<br />
atkal skan Ojāra dziesmas, kuras ir tik sirdi glāstošas un tik mīlestības caurstrāvotas –<br />
kā eņģelis tās būtu no debesīm nonesis. Viena no tādām ir dziesma, kas veltīta<br />
vecmāmiņai, – tik caurspīdīgi dvēseliskas gaismas izmargota, ka šķiet, pati<br />
vecmāmiņa noraugās uz mums. Un Rainis, kas nekustīgi stāv pagalmā, arī ir ar mums,<br />
cieši noraugoties un piedaloties it visā notiekošajā. Un visā ir tāds mīļums un<br />
labestība, ka stalto priežu skujas un kļavu lapas pa kādai lido vējā pār mums, jo arī<br />
koki Raiņa muzeja pagalmiņā izjūt šo sirsnīgo auru.<br />
tik daudz siltuma un mīlestības -<br />
putni – acis aizvēruši – dienas miegu guļ<br />
es no tevis sajūtu šo gaismu<br />
kuru Dievs mums tieši sirdīs ber<br />
tik daudz nepateiktu vārdu<br />
tik daudz glāstu – neatdotu reiz<br />
tu no manis sajutīsi domas<br />
kuras es tev neatdevu reiz<br />
siltums iestrāvos mums sirdīs bikli<br />
un tā gaisma pāri kritīs tad<br />
kad no tevis – es un tu no manis<br />
mācēsim šo gaismu malkiem dzert<br />
putni modīsies un laimē lidos<br />
jo nekā uz pasaules vēl nav<br />
skaistāka par mīlestību sirdīs -<br />
kuras<br />
saprasties<br />
bez vārdiem<br />
var…<br />
/Inese Tora/
Pasākuma turpinājumā pie brīvā mikrofona var nākt ikviens, kas vēlas izteikties, un<br />
ikviens tik mīļi uzklausīts, skan dziesmas un turpinās sirsnīga sadziedāšanās.<br />
Esmu laimīga ar to, ka esmu atradusi ci<strong>lv</strong>ēkus, kas domā un jūt tāpat kā es, kā kādreiz<br />
juta un domāja Rainis un Aspazija. Tā ir vesela pasaule, – pasaule, kurā staro dzeja un<br />
mīlestība, sapratne vienam pret otru. Paldies Daigai Lapānei, kas jau ceturto reizi<br />
organizē šādu dzejas ci<strong>lv</strong>ēku tikšanos Majoros, paldies visiem, kas palīdz Daigai un<br />
visiem, kas piedalās. Paldies!<br />
tādi mēs esam – ap zvaigznēm un no tām<br />
vienmēr no uguns un vienmēr no liesmām<br />
tādi mēs esam – no zvaigznēm degam<br />
tādi mēs esam – ci<strong>lv</strong>ēki esam<br />
liesmojam – degam – virmojam – atmirdzam<br />
liesmojam – sadegam – atdzimstam – esam<br />
tādi mēs esam – mums sirdis kā zvaigznes<br />
tādi mēs esam – no mīlestības un laimes<br />
tādi mēs esam – piedzimstam – dzīvojam<br />
ci<strong>lv</strong>ēku sirdīs kā zvaigznes liesmojam<br />
tādi mēs esam – ci<strong>lv</strong>ēki esam<br />
pasaulē šajā -<br />
ar dvēseļu gaismu<br />
vienmēr no uguns un vienmēr pa īstam…<br />
/Inese Tora/<br />
***<br />
Inese Tora<br />
Gadalaiku noskaņas dzejas sarunā starp Daigu Lapāni un Sarmu Upesleju<br />
Tas pasākums bija TIK jauks – noskaņu un miera pilns, un dziļš – varbūt tālab izjutu<br />
īpaši, kad zinu daudz maz kā katram iet personiski un ko viņš sniedz citiem – no
Sirds.<br />
Skaisti ci<strong>lv</strong>ēki – pērles nobāl!<br />
Sudraba mirdzumu <strong>dvēselē</strong>s – un tie esam mēs visi.<br />
Vai var būt vēl lielāka ba<strong>lv</strong>a dzīvē, kā kaut ko tik īstu sastapt un zināt: Esam!<br />
***<br />
Sarma Upesleja<br />
Kad augusta pēdējā sestdienā braucu uz Majoriem Jūrmalā, vēl nenojautu, ka Raiņa<br />
un Aspazijas muzeja/vasarnīcas pagalmā būs iespēja klausīties tik pasakaini skaistu,<br />
fantastisku dzejas meditāciju klusas fona mūzikas pavadījumā un iepazīt „vaigā” tik<br />
daudz jauku un brīnišķīgu dzejnieku. Manuprāt, arī prasmīgā vietas izvēle radīja īpašu<br />
noskaņu. Šķita, ka jūtama pat Raiņa un Aspazijas klātbūtne… Tikko jaušams jūras<br />
tuvums, spirgtais jūras gaiss, vējš, klusā un liegā priežu šalkoņa, saule, miers…<br />
Sirsnīgā savējo atkaltikšanās… Bezgala jaukā un mierīgā gaisotne, brīvā atmosfēra,<br />
gaišais starojums un mīļums, ko izstaro ikviens dzejnieks… Brīnišķīgā Aspazija (Inta<br />
Norenberga-Černaja) viesmīlīgā muzeja vadītāja un dzejas mīļotāji – klausītāji… Tik<br />
savdabīga, neparasti interesanta un jauka saruna dzejā – dzejnieku dvēseļu saskaņa<br />
pāros, brīnišķīgu dziesmu emocionālais izpildījums – lielisks meditācijas<br />
papildinājums, patīkamais mūzikas fons… Mīlestība un saskaņa dzejā, dziesmā un ne<br />
tikai… Visapkārt tik daudz gaišu un pozitīvu emociju… Tas viss rada dvēseles<br />
pacēlumu, emocijas, ko var izjust tikai klātesot vasaras nogales dzejas meditācijā.<br />
Vienlaikus – brīnišķīga relaksācija!<br />
Joprojām vēl esmu šīs jaukās tikšanās, meditācijas varā. Vēroju fotogrāfijas,<br />
videoklipus un priecājos, ka arī man bija iespēja baudīt brīnumskaistas dzejas,<br />
dziesmu un mūzikas saskaņu. Saskaņu, kas dod veldzi ikvienai dvēselei, arī manai…<br />
Man tā bija viena no skaistākajām šīs vasaras nedēļas nogales dienām! Sirsnīgs<br />
paldies visiem par nesavtīgo dāsnumu, ar kādu sniedzāt tik skaistu baudu dvēselei!<br />
Ikvienam vēlu daudz jauku ideju, radošu ieceru un iedvesmu ikdienā! Protams, arī<br />
veiksmi, veiksmi, veiksmi…! Priecāšos par iespēju būt kopā ar jums kādā citā reizē!<br />
***<br />
Ar cieņu<br />
Zita Laviceviča<br />
…Nav vairs „blatu” gaļas, apavu, grāmatu veikalos, nu jau pat pašai šis vārds sāk<br />
izklausīties mazliet pēc svešvārda.<br />
Visu var nopirkt, sameklēt bibliotēkās vai internetā.<br />
Bet tā ir tik neaprakstāma un jauka sajūta – uzstarot smaidā pazīstamai, mīļai sejai<br />
un… pēc tam mazliet sabīties, attopoties – mēs taču nekad dzīvē neesam redzējušās…<br />
tikai domās neskaitāmās vakara un nakts stundās. Nekad neesam tikušās, bet tik ļoti<br />
tuvas. Tāpēc es braucu uz pasākumiem ne tik daudz klausīties dzeju – tā ir iespēja ar<br />
ļoti īpašiem, sev tuviem ci<strong>lv</strong>ēkiem kopā būt.<br />
***<br />
Janina Belševica
Emocijas, emocijas…<br />
…tas bija skārienjutīgs mirklis, kurš ilgst vēl šodien…<br />
…daudz sakritību un pārsteigumu…<br />
Aspazijas lakats un Aspazijas dzeja…<br />
Rozenberga – Norenberga<br />
Dzimšanas diena mums abām pavasarī,<br />
laulības – Aspazijai 21.12 un manas 22.12.<br />
Rasa un vējš<br />
Tā asara, kas nokrita,<br />
Tā kļuva pusnakts rasa.<br />
Tu atlaidies kā zemes vējš,<br />
Kas rasu kopā lasa;<br />
Tu smilgas stiebrā iesēdies,<br />
Es, rasa, klāt tev slējos<br />
Un, rīta saulē smiedamies,<br />
Tev klēpī izauklējos.<br />
/Aspazija/<br />
Vēja un dzejas, atkalredzēšanās un jaunas satikšanās piepildīta diena…<br />
Draugu dzeja Intas skatījumā: skārienjūtīgie…<br />
* * *<br />
Inta Norenberga- Černaja<br />
Dzīvīgs un asprātīgs dzejas dialogs starp Anitu Kodori un Vilni Orlovski
Janina Lange ar Daigu Lapāni Raiņa bibliotēkā<br />
Mīlestības noskaņu saspēle dzejā starp meitu un māti – Kristu Belševicu un Janinu<br />
Langi<br />
Foto no Daigas Lapānes pers. arhīva
Sveicam Elitu Bičevsku dzimšanas dienā<br />
Ilze Kalme | 2011. gada 11. augusts<br />
***<br />
ar saulespuķi<br />
kā cepuri ga<strong>lv</strong>ā<br />
un taureni raibu<br />
piespraudes vietā<br />
tu smaidi jo<br />
nesmaidīt ir vieglāk<br />
tu dziedi lai kādam<br />
gaitas rit raitāk<br />
tik daudz tev<br />
ik dienas jāpagūst -<br />
noglāstīt baltos<br />
mākoņu kaķēnus<br />
pabarot nasko biti<br />
ar ziediem<br />
lai medus maize<br />
silta kā saule<br />
kūp mutē kūst sirdīs<br />
no dziesmas aiz laimes<br />
Inga Audere<br />
Sveicam mūsu mīļo māsu Elitu dzimšanas dienā!<br />
Lai Dieva miers un mīlestības pilnā klātbūtne<br />
dod spēku un iedvesmo jauniem darbiem!<br />
Sirsnībā – Egineto
Dzejnieces Gundegas Salnas dzejas blogs<br />
Inga Audere | 2011. gada 5. augusts<br />
Daudziem pazīstama (arī no publikācijām “Helikonā”), iemīļota dzejniece, krājumu<br />
“Man pieder laiks” un “Sarmoti ziedi” autore Gundega Salna aicina draugus un<br />
viņas daiļrades cienītājus apmeklēt jaunizveidoto dzejas<br />
blogu: http://gundegasalna.blogs.<strong>lv</strong>/<br />
*<br />
iekrita sirdī un palika<br />
viens vārds<br />
viens skūpsts<br />
viens glāsts<br />
kā asns no zemes<br />
uzdīga mīlestības dēsts<br />
aug sārtais ziediņš <strong>dvēselē</strong><br />
plaukst ziedā košā -<br />
viens vārds<br />
viens skūpsts<br />
viens glāsts<br />
maigumā nebijušā<br />
/Gundega Salna/
Maija Laukmane. Jauns dzejas krājums "Privātā<br />
telpa"<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 12. jūlijs<br />
Zvaigzne ABC<br />
Un tikko apgādā “Zvaigzne ABC” durvis uz pasauli vēris vēl viens rakstnieces un<br />
dzejnieces Maijas Laukmanes dzejas krājums “Privātā telpa”. Grāmatas māksliniece<br />
Vita Lēnerte. Vairāk info: www.zvaigzne.<strong>lv</strong>/<strong>lv</strong>/gramatas/katalogs .<br />
*<br />
paņem paaijā mani<br />
likteni –<br />
nu jau būs gana būs gana<br />
nu tu varētu gaišu bezbēdu<br />
starot pasaulē manā<br />
/Maija Laukmane,<br />
dzejas fragments no krājuma 29.lpp./<br />
Mīlestībā sveicam Maiju Laukmani, – priecājamies, lepojamies, pateicamies!<br />
Egineto.<strong>lv</strong>
Par LELB Liepājas diecēzes dienām Jaunpilī<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 11. jūlijs<br />
/LELB arhibīskaps Jānis Vanags. Intas Balčūnas foto./.<br />
Trīs dienas, 8.-10. jūlijam, visi Liepājas diecēzes kristieši tika mīļi gaidīti Jaunpilī uz<br />
pirmajām diecēzes dienām Latvijā. Šo dienu moto bija – „Esi uzticams” 1.kor.4:1-2.<br />
Man bija iespēja divas dienas būt brīnišķīgā kristiešu kopībā, lai uzklausītu Dieva<br />
vārdu, baudītu skaistu mūziku un diskutētu par mums visiem svarīgiem<br />
jautājumiem. Pirmo reizi mūžā piedalījos Krusta gājienā, kas atstāja nenovērtējamu<br />
emocionālu iespaidu.<br />
Svētku priekam pils pagalmā muzicēja Latvijas Nacionālās Operas soliste Inga<br />
Šļubovska, Ingus Pētersons un kameransamblis „Livonia”, kas pasākumam deva īpašu<br />
gaisotni.
Ļoti saturīgi un dvēseli spēcinoši izskanēja arhibīskapa Jāņa Vanaga un mācītāja<br />
Induļa Paiča priekšlasījumi. Ar lielu interesi diecēzes dienu dalībnieki piedalījās<br />
lekciju, diskusiju grupās par uzticību ģimenē /Uģis un Harina Brūklenes/, par uzticību<br />
misijas idejai lieliski liecināja mācītājs Artis Druvietis un Andris Dekants.<br />
Interesantas nodarbības tika organizētas arī bērniem un jauniešiem. Bagātīga bija<br />
muzikālā programma ar daudzu kristiešu piedalīšanos. Neizdzēšamus iespaidus atstāja<br />
arī Gaismas ceļš.<br />
Uzteicama ir visa organizatoriskā puse, pateicīgā senatnīgās Jaunpils pils, parka un<br />
baznīcas gaisotne, kas Liepājas diecēzes dienas izvērta par saturīgu, sirsnīgu un<br />
neaizmirstamu pasākumu daudzu draudžu ļaudīm.<br />
Birkas: Helikons, Ziņas<br />
Inta Balčūna<br />
Annenieku ev.- lut. draudze
Maijas Laukmanes jaunā grāmata "Smaidiņu!<br />
Izlidos putniņš!"<br />
Inga Audere | 2011. gada 6. jūlijs<br />
http://gramata24.<strong>lv</strong><br />
Priecājamies par dzejnieces un rakstnieces Maijas Laukmanes jauno devumu, stāstu<br />
jauniešiem “Smaidiņu! Izlidos putniņš!” Vairāk informācijas:<br />
gramata24.<strong>lv</strong>/gramatas/jauniesu-literatura .<br />
Izdots Modra Zihmaņa stāstu krājums "Igreks un<br />
Iksa"<br />
Inga Audere | 2011. gada 20. jūnijs<br />
Apgāds “Zvaigzne ABC” laidis klajā Modra Zihmaņa stāstu krājumu “Igreks un<br />
Iksa”. Grāmatas atvēršanas svētki notika Komunistiskā genocīda upuru piemiņas<br />
dienas priekšvakarā, 13. jūnijā, Latvijas Kara muzejā Rīgā.
Pateicamies autoram un mīļi sveicam! Egineto.<strong>lv</strong><br />
Birkas: Ziņas<br />
Irmas Markopas jaunās grāmatas atvēršanas svētki<br />
9.jūnijā Liepājā<br />
Inga Audere | 2011. gada 7. jūnijs<br />
“Neparasti, manā zemē, manā tīrumā,<br />
kuru esmu aris neskaitāmus pavasarus,<br />
atbrīvojis no to celmiem un akmeņiem, atnāk<br />
viens un pamāca, kas man jādara. Savā sētā,<br />
savā zemē tagad jūtos kā svešinieks.”<br />
Irma Markopa<br />
9.jūnijā plkst. 16.00 Liepājas Centrālās Zinātniskās bibliotēkas Humanitāro<br />
zinātņu lasītavā notiks “Helikons” rakstnieces un dzejnieces Irmas Markopas jaunā<br />
romāna “Laika upe plūst un plūst…” atvēršanas svētki, ar autores piedalīšanos.<br />
Pasākumu vadīs Ērika Birzkopa. Piedalīsies Liepājas teātra aktieri – Ilga Martinsone<br />
un Jānis Dreiblats. Muzicēs Jānis Imants Birzkops.<br />
Grāmatas redaktore ir Laima Vincjūne, mākslinieks – Imants Liepiņš, izdevējs – LPA<br />
LiePA.<br />
Šajā darbā autore izsaka savu sāpi par dižajām lauku viensētām un to sabrukumu, par<br />
kolhozu laikiem, mūsu tautas Golgāta ceļu… Par to nevar neuzrakstīt… saka Aina<br />
Pāvulīte romāna priekšvārdā.<br />
Svētīgu grāmatas ceļu pie lasītājiem vēlot, mīlestībā un pateicībā - Egineto.<strong>lv</strong>
Maijai Laukmanei jauns dzejas krājums "nošalko<br />
gaiss"<br />
Inga Audere | 2011. gada 7. jūnijs<br />
Apgādā JUMAVA tikko nācis klajā jauns Maijas Laukmanes dzejas krājums<br />
“nošalko gaiss”. Mīļi sveicam autori un lasītājus!<br />
*<br />
esmu<br />
vismaz vienu solīti pagājusi sirdsmiera virzienā<br />
par vienu gājēju pārejas baltās svītriņas tiesu<br />
un tas nav maz:<br />
vēl tikai jāpārvar nieka pārējās atlikušās<br />
bet tas ir mērķis<br />
kura piepildīšana pacels manu dvēseli lidojumā jā<br />
pacels manu dvēseli lidojumam –<br />
ar spārniem<br />
jau sarunāts<br />
Maija Laukmane<br />
/Dz.kr. “nošalko gaiss” 70.lpp. Pārpublicēts no Maijas un Viļņa Veidemaņu<br />
dienasgrāmatas Draugiem.<strong>lv</strong>/<br />
Birkas: Ziņas
Iznācis Livara Jankovska dzejas disks<br />
Inga Audere | 2011. gada 6. jūnijs<br />
Iznācis jauns “Baltās stundas” disks DVD par kristīgas mīlestības gaisotnē aizvadīto<br />
radošo pēcpusdienu ar dzejnieka Livara Jankovska piedalīšanos, kas notika šā gada<br />
otrajās Lieldienās Nīcas evaņģēliski luteriskajā draudzē. Disku sagatavojis Mārtiņš<br />
Švānbergs.<br />
Ieraksts sākas ar svētbrīdi, kuru vadīja mācītāji Arvīds Bobinskis (Nīcas draudze) un<br />
Raivo Bitenieks (Liepājas Brāļu draudze), kā arī Nīcas draudzes jauno dzejnieču<br />
sveicienu. Turpinājumā dzeju, par dzeju un dzīvi runā Livars.<br />
Ieraksta kopējais garums - 90 minūtes. Viena diska cena – Ls 2,50. Iegādājoties šo<br />
disku, Ls 0,50 (no katra) jūs ziedosiet organizācijas ”Luterāņi dzīvībai” katehisma<br />
izdošanai, sk.: Luterāņu katehisms par abortu un dzīvību.<br />
Pieteikties var: zvanot – mob. t. 29404038 (Mārtiņam) vai rakstot uz e-pastu:<br />
iaudere@egineto.<strong>lv</strong> (Ingai).<br />
Lai Dievs jūs bagātīgi svētī! Pateicībā, Egineto.<strong>lv</strong>
Dievs, svētī Latviju!<br />
Inga Audere | 2011. gada 4. maijs<br />
Karogs<br />
Pūš spirgti vēji, saule augstumos,<br />
Silts prieks man ielīst dziļi <strong>dvēselē</strong>,<br />
Kad ceļas karogs, lido plašumos,<br />
Nes mūsu likteņkrāsas pasaulē.<br />
Kā asins pilienā, kā rozes ziedā,<br />
Zem zilās debess uzplaukst sarkans, balts…<br />
Caur gadiem atzied mana Tēvija,<br />
To laika dzirnavām vairs nesamalt!<br />
Tā mana zeme, tauta, liktenis,<br />
Ar sarkanbaltu vēju atvijas,<br />
Ar lepnumu pret sauli debesīs!<br />
Dievs, svētī Latviju!<br />
/Jānis Keičs/<br />
Sirsnīgi sveicam visus Svētkos!<br />
Lai Dievs dod mums nenogurstoši, svētīgi strādāt, nesavtīgi rūpēties vienam par otru,<br />
mīlēt, cienīt un novērtēt kopā paveikto! Lai varam lepoties – par mūsu Valsti, par<br />
Dieva klātesamību! Egineto.<strong>lv</strong>
Iznācis Egineto.<strong>lv</strong> informatīvs izdevums papīra<br />
formātā<br />
Inga Audere | 2011. gada 30. aprīlis<br />
Ar sirsnīgiem sveicieniem – Egineto.<strong>lv</strong>! – jaunumi<br />
Inga Audere | 2011. gada 24. aprīlis<br />
Lieldienu īpašais notikums – Kristus Augšāmcelšanās brīnums ir pats vērtīgākais, ko<br />
ci<strong>lv</strong>ēks savā dzīvē var piedzīvot, un, paldies Dievam, Viņš mums to ir darījis zināmu.<br />
Viss pārējais, kas svarīgs ikvienam, ir pakārtots. Ja tā tiek iekārtota ci<strong>lv</strong>ēka domāšana,<br />
tad viņa dzīves pamats, katra lieta, ko ci<strong>lv</strong>ēks dara, ir droši, stabili, konkrēti, noteikti,<br />
ar būtisku saturu, nopietnu jēgu, ar sāli… Tad drīz vien Dievs pats šādam (-iem)<br />
atklāj, ka Viņam nebūt nav mazsvarīgs kāds, pat visniecīgākais sīkums, kas ci<strong>lv</strong>ēkam<br />
nepieciešams, ko tas vēlētos (ja vien vēlmes nesniedzas pāri saprāta robežām…). Un,<br />
lūk, kāda mūsu vēlme šodien atkal ir piepildījusies (tikusi piepildīta) – nākt pie mūsu<br />
mīļajiem, dārgajiem lasītājiem jaunā izskatā:
www.egineto.<strong>lv</strong><br />
Par jaunās sistēmas un dizaina ieviešanu jāpateicas Jānim Diekontam, kurš uzcītīgi,<br />
no visas sirds, rūpējas, lai mums šeit būtu labi. Ceru, ka draugi un lasītāji būs priecīgi<br />
un patīkami pārsteigti, līzīgi, kā es.<br />
Otrs jaunums ir informatīvais izdevums Egineto.<strong>lv</strong> - iespiests uz papīra, ar 12<br />
lappusēm. Vairāk par to ziņās turpmāk.<br />
Lai mūsu prieks – kopā būt un ar Dieva palīgu censties svētīgi <strong>kalpot</strong> cits citam –<br />
varētu nest vēl daudzkāršus augļus Tā Kunga godam!<br />
Inga Audere<br />
“Alelujā! Teiciet To Kungu no debesīm, teiciet Viņu debesu augstumos!<br />
Teiciet Viņu, visi Viņa eņģeļi, teiciet Viņu, visi Viņa karapulki!<br />
Teiciet Viņu, saule un mēness, teiciet Viņu, visas spožās zvaigznes!<br />
Teiciet Viņu, jūs debesu debesis un jūs ūdeņi, kas pāri debesīm augšā!”<br />
/Psalmi 148:1-4/<br />
Priecīgus Kristus Augšāmcelšanās svētkus!<br />
Inga Audere | 2011. gada 23. aprīlis<br />
*<br />
Mākoņu krokās pelēks putns<br />
ar sudraba smilgu<br />
nošu rakstu iespēlē sapņu burās<br />
izskan atbalss pār jūru<br />
pār Tavu balto mūžu!<br />
viss mirdz un vibrē un skan<br />
diena būs laba<br />
vakars nāks silts<br />
nakts būs zila<br />
tikai<br />
dzirdi…ar sirdi…!<br />
notici…ar sirdi…!<br />
paklanies…ar sirdi!<br />
Lielai Atdzimšanai…!<br />
/Anita Zvaigzne/<br />
Sk. apsveikumu: nekas nav beidzies…
Anitas Zvaigznes dzeja, Alda Vītes foto /www.diikisfoto.com/, Intas Norenbergas<br />
Černajas salikums.<br />
Paldies autoriem par skaisto kompozīciju!<br />
Mīļi sveicam visus mūsu draugus! Vēlam piedzīvot Kristus Augšāmcelšanās svētību<br />
katram!<br />
Upuris<br />
Inga Audere | 2011. gada 22. aprīlis
α - Ω<br />
Tavs ceļš klāts mokām un sāpēm,<br />
Pasaulei ziedojot sevi.<br />
Tā nebija Tava vaina,<br />
Bet to, kuri spļāva uz Tevi.<br />
Ar ērkšķu sadzeltu pieri,<br />
Asiņu straumēm uz kājām,<br />
Izraēla zaimots,<br />
Kā jērs Tu pazemīgs gāji…<br />
Tu – debesu ķēniņš, Tu – Dievs,<br />
Kas Visumu pāri mums liec!<br />
Tu cieti neprāta patvaļu.<br />
- Sist krustā! – pūlis kliedz…<br />
Tu gāji saliekts zem krusta.<br />
Aiz stūra smīnēja brīvībā palaistais Baraba.<br />
Tu tiki pienaglots,<br />
Pacelts augstu pāri pilsētai<br />
Un visu nolādēts, kā noziedznieks ļauns.<br />
Vien Tēva svētīts…<br />
Lūk, pēdējais kliedziens -<br />
Viss piepildīts!<br />
Lūk, arī viss…<br />
Un pārplīsa priekškars templī…<br />
+ + +<br />
Trīs dienas, un nāves pinekļiem trūkt,<br />
Un būsim atkal no nakts mēs brīvi.<br />
Aiz ciešanām – jaunai derībai būt,<br />
Un ceļam caur Tevi uz mūžīgo dzīvi…<br />
/Jānis Keičs/<br />
Foto: Livars Jankovskis
Lielajā Piektdienā<br />
Inga Audere | 2011. gada 22. aprīlis<br />
“Bet Jēzus cieta klusu. Un augstais priesteris sacīja Tam: “Pie dzīvā Dieva es Tevi<br />
zvērinu, saki mums: vai Tu esi Kristus, Dieva Dēls?”<br />
Jēzus tam saka: “Tu to teici. Bet Es jums saku: no šī laika jūs redzēsit Ci<strong>lv</strong>ēka Dēlu<br />
sēžam pie Visuspēcīgā labās rokas un nākam uz debess padebešiem.”<br />
Tad augstais priesteris saplēsa savas drēbes un sacīja: “Viņš ir Dievu zaimojis. Kam<br />
mums vēl liecinieku vajag? Redzi, tagad jūs paši Viņa Dieva zaimošanu dzirdējāt. Kā<br />
jums šķiet?” Bet tie atbildēja: “Viņš ir nāvi pelnījis.”<br />
/Mat 26:63-66/<br />
+ + +<br />
… Jel’ salauz, salauz man sirdi<br />
un ticībā staigāt liec,<br />
ņem mani sev līdzi uz krusta,<br />
lai manī Tu esi kā klints…<br />
Dzintars Čirkšis, no dziesmas „Krusts Miglā”
Mīļi sveicam Ilzi Kalmi dzimšanas dienā!<br />
Inga Audere | 2011. gada 20. aprīlis<br />
Redzi, kā vējš<br />
no mākoņiem<br />
baznīcu debesīs ceļ.<br />
Kā ik zieds<br />
uz debesīm<br />
acis ceļ.<br />
Un lidojums<br />
putnus līdz<br />
saulei ceļ.<br />
Tā mums<br />
šai ceļā<br />
kas paliekošs jāuzceļ.<br />
Tad visu,<br />
ko ceļam,<br />
lai ceļam Mīlestībā!<br />
Kluss sveiciens mīļajai māsai Ilzei Kalmei dzimšanas dienā!<br />
Vēja čaklumu, zieda krāšņumu, putna redzējumu!…<br />
Un dziesmu: Mājupceļš, Valdis Atāls<br />
Un visam pāri – bagātīgu Dieva svētību! Egineto.<strong>lv</strong><br />
/Foto: Liāna Lunte/
Baltā stunda, Egineto.<strong>lv</strong> un Nīcas ev.lut.draudze<br />
ielūdz uz dzejas pasākumu "Tas Kungs patiesi<br />
augšāmcēlies" 25.aprīlī, 2.Lieldienās<br />
Ilze Kalme | 2011. gada 2. aprīlis<br />
2011. gada 25. aprīlī, 2. Lieldienās uz dzejas pasākumu<br />
„Tas Kungs patiesi augšāmcēlies!”<br />
ielūdz Nīcas evaņģēliski luteriskā draudze.<br />
Pasākums sāksies ar svētbrīdi Nīcas ev. lut. baznīcā plkst. 16.00.<br />
Pēc tam notiks dzejas lasījumi un muzikāli sniegumi.<br />
Aicināti pieteikties visi „Baltās stundas” dalībnieki un draugi –<br />
dzejnieki, mūziķi un klausītāji.<br />
Pieteikumus varat pievienot arī šī sludinājuma komentāros. Pasākuma programmu un<br />
citu svarīgu informāciju centīsimies darīt jums zināmu ne vēlāk kā līdz š.g. 11.<br />
aprīlim.<br />
Paldies Nīcas draudzei un mācītājam Arvīdam Bobinskim ar sievu Inesi par laipno<br />
ielūgumu.<br />
Egineto.<strong>lv</strong> un Baltā stunda.
Kad ķiršu dārzi zied<br />
Ilze Kalme | 2011. gada 30. marts<br />
Matsuo Bašo<br />
/1643-1694/<br />
* * *<br />
Klusi pa zariem<br />
Lāse aiz lāses norit…<br />
Lietutiņš pirmais!<br />
* * *<br />
Dārzs kā miris šķiet,<br />
Klusumā sirds vienu dzird,-<br />
Tur cikādes dzied.<br />
Issa<br />
/1763-1827/<br />
* * *<br />
Neviens starp mums nav svešs!<br />
Mēs visi esam brāļi,<br />
Kad ķiršu dārzi zied.<br />
* * *<br />
Paspīd mēness un lūk,<br />
Katrs sīkākais krūms<br />
Jau uz svētkiem tiek lūgts.<br />
* * *<br />
Ceļā aizmirstiet ķildas,<br />
Esiet draudzīgi, līdziet cits citam,<br />
Gājputni drošie!<br />
_ _ _
Mīļie draugi! Lai šis nelielais<br />
pieskāriens japāņu dzejnieku*<br />
<strong>dvēselē</strong>m palīdz mums būt aizlūgšanās<br />
kopā ar viņu tautu grūtā brīdī!<br />
Mīļš paldies Inārai Krauklei par<br />
atsaucību un pretimnākšanu<br />
laipni atvēlot savas fotogrāfijas!<br />
* No krājuma “Pasaules tautu lirika”<br />
Latvijas Valsts Izdevniecība,<br />
Rīga, 1959<br />
Par topošo trešo starpkonfesionālo kristīgās dzejas<br />
kopkrājumu /pēd. precizējums un papildinājums<br />
26.03.2011./<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 19. marts<br />
Dārgie draugi!<br />
Esam saņēmuši šogad pirmo ielūgumu 2. Lieldienās noturēt dzejas pasākumu vienā<br />
no kristīgajām draudzēm, ko centīsimies drīzumā jums atklāt. Bet tikmēr dzejas<br />
dravas kopēji, sadarbībā ar www.egineto.<strong>lv</strong>, aktīvi uzsāk jauna, trešā starpkonfesionālā<br />
kristīgās dzejas kopkrājuma (almanaha) veidošanu. LLRMK „Helikons”, Ērikas<br />
Birzkopas vadībā, ir izteicis vēlmi īstenot grāmatas sagatavošanu un atvēršanu jau<br />
nākamā gada sākumā, – ja Dievs tā gribēs.<br />
Šajā sakarā man ir gods nākt klajā ar aicinājumu autoriem, kuri vēlas publicēties, arī<br />
turpmāk savu dzeju jūs varat iesniegt Egineto.<strong>lv</strong> dzejas piezīmēs.<br />
Noteikumi:<br />
1. Dzejas piezīmēs tā netiks publiskota, kamēr netiks izvērtēta, un labākie darbi<br />
sagatavoti krājumam. Sagatavošanu veiks krājuma redaktors. Priekšroka – jauniem,<br />
iepriekš vēl nepublicētiem dzejas darbiem. Tā dzeja, kura netiks iekļauta krājumā,<br />
varēs tikt publicēta piezīmēs – ja tāda būs, ja autori to vēlēsies.<br />
2. Krājuma tematika: Ziemsvētki, Lieldienas, Vasarsvētki. Tāpat tiek gaidīta arī laba<br />
un skaista dzeja par ga<strong>lv</strong>eno tēmu – veltīta Dievam - Mīlestībai uz tuvākajiem<br />
ci<strong>lv</strong>ēkiem.<br />
3. Egineto.<strong>lv</strong> priekšlikums krājuma nosaukumam ir „No spožuma uz spožumu”, par<br />
pamatu ņemot Apustuļa Pāvila 2. vēstules korintiešiem 3.nod. 18.p. Aicināti izteikt<br />
viedokļus, kā arī citus, Svētajos Rakstos pamatotus priekšlikumus.
4. Publicēt darbus almanahā tiek lūgti ne tikai kristīgo draudžu locekļi. Radošus<br />
darbus var iesūtīt arī autori, kuri ir kristīti, vēl tikai meklē ceļu pie Kristus un<br />
konkrētu draudzi; saprotama iemesla dēļ atstājuši draudzi un atrodas uz pārdomu ceļa<br />
par iespēju kādā no kristīgajām konfesijām atgriezties; kā arī autori, kuri Dievam tic,<br />
bet līdz šim vēl par piederību konkrētai draudzei nav domājuši.<br />
5. Uzmanību! Lūgums tādiem autoriem, kuri pilnībā noliedz trīsvienīgo Dievu un/ vai<br />
ir pārliecināti, ka viņi ticības, dzejas un citās lietās ir zinošāki, saprotošāki, pārāki par<br />
citiem – ja tādi ir – savus darbus mums neiesniegt. Par iesniegto darbu atbilstību<br />
kristīgajām nostādnēm katrs ir atbildīgs personīgi.<br />
6. Lūgums, pēc iespējas, iesūtīt gramatiski pareizi noformētus darbus, var arī - bez<br />
pieturzīmēm.<br />
7. Iesniegtajai dzejai sākotnēji tiks piešķirts privāts statuss. Lūgums, ikvienam<br />
autoram personīgi: iesūtot darbus, norādīt: 1) savu īsto vārdu, uzvārdu un pilsētas vai<br />
rajona, kurā viņš dzīvo, nosaukumu; 2) ziņu, vai autors piekrīt, ka viņa dzeja pirms<br />
publicēšanas tiek rediģēta; 3) vai viņš/ viņa vēlas, lai pēc dzejas rediģēšanas rezultāts<br />
ar viņu tiek saskaņots; 4) vai ir vēlme savu krājumā neiekļauto (-s) darbu (-s) publicēt<br />
Egineto.<strong>lv</strong> dzejas piezīmēs, ja būs. Savukārt, ja darbu iesūtīšanas brīdī mūsu lūgumi<br />
netiks ievēroti, un lūgtā informācija netiks norādīta trīs dienu laikā, uzskatīsim par<br />
piekrišanu šos darbus publicēt piezīmēs, ja iespējams.<br />
8. Kā arī, ja kādam no autoriem, kuru dzeja pie mums jau ir publicēta, būs vēlme to<br />
iekļaut kopkrājumā, lūdzam darīt to zināmu dzejas piezīmju redaktoram, savai<br />
atbilstošajai dzejai pievienojot komentāru: 3.krājumam, un sagaidīt no viņas atbildi.<br />
Arī šai dzejai tad tiks piešķirts privātums.<br />
9. Iesūtīt dzeju piezīmēs var arī ar Draugiem.<strong>lv</strong> pasi. Pirms darbu iesūtīšanas, lūdzu,<br />
rūpīgi iepazīties ar Egineto.<strong>lv</strong> izmantošanas noteikumiem, ja tas līdz šim vēl nav<br />
darīts, – lai aizsargātu savas un citu autortiesības.<br />
10. Laipni aicinām draudzes, mācītājus un draudžu locekļus: turpināt iesākto – Dieva<br />
priekšā dedzīgi aizlūgt par kristīgās dzejas pasākumu „Baltā stunda” svētīgu norisi<br />
dievnamos, arī par krājuma izdošanu. Ar pateicību atgādinām, ka svētību „Baltās<br />
stundas” pasākumiem, kas, paldies Dievam, stabili tupinās nu jau vienpadsmito gadu,<br />
ir devuši ļoti cienītie Latvijā tradicionāli atzīto kristīgo konfesiju mācītāji, arī mūsu<br />
LELB Liepājas bīskaps Pāvils Brūvers.<br />
11. Jautājumus vai ielūgumus, noturēt dzejas pasākumus jūsu kristīgajā draudzē, vai<br />
priekšlikumus, kādu dalību tajos vēlaties ņemt u.c. – var darīt mums zināmu arī šā<br />
sludinājuma komentārā.<br />
12. Krājumus, pēc to izdošanas, varēs iegādāties pret ziedojumu „Baltās stundas”<br />
pasākumos, vai saņemt ar pasta sūtījumu, pēc iepriekšēja lūguma un pasta<br />
pakalpojumu apmaksas. Katrs, kurš gribēs tos iegādāties, varēs saņemt proporcionāli<br />
personīgi ziedotajai summai atbilstošu grāmatu skaitu, līdzvērtīgi krājumu<br />
pašizmaksai, kas precīzi būs zināma pēc tās izdošanas. Katrs ziedojums, kas attiecīgi<br />
nesasniegs vai nedaudz pērsniegs – vienas grāmatas pašizmaksu vai ziedotajai<br />
summai atbilstoša grāmatu skaita izmaksu kopsummu – var tikt izlietots dzejas<br />
pasākumu organizēšanā un ar to saistītiem mērķiem – ja maksājuma uzdevumā netiks<br />
norādīts citādi.
13. Lai krājumu saņemtu, pieteikties var arī, veicot ziedojumu uz norēķinu kontu:<br />
Nosaukums – Biedrība Liepājas literātu un radošo mūziķu klubs „Helikons”<br />
Reģ. Nr. 40008064705<br />
Juridiskā adrese – Rožu laukums 5/6, Liepāja<br />
Banka – A/S Latvijas Krājbanka<br />
Bankas kods – UBALLV2X<br />
Norēķinu konts – LV02 UBAL 2635 1642 8700 1<br />
E-pasts: ebhelikon@inbox.<strong>lv</strong> .<br />
14. Uzmanību! Pirms veikt ziedojumu uz šo norēķinu kontu, lūdzu, aizpildot bankas<br />
maksājuma dokumentu, norādīt precīzu ziedojuma mērķi: kristīgās dzejas 3.<br />
kopkrājumam, – ja ziedojums tam paredzēts.<br />
15. Atgādinām, ka: www.egineto.<strong>lv</strong> administrācija un redkolēģija atbild tikai par<br />
dzejas u.c. rakstu darbu publicēšanu (vai nepublicēšanu) šajā portālā, katrs personīgi<br />
tikai par savu darbu. Par jebkurām citām – pagātnē un tagadnē veiktām, vai nākotnē<br />
iespējamām, darbībām, kas saistītas ar draudžu, valstisko un nevalstisko organizāciju<br />
un to apvienību vai dalībnieku, vai pārstāvju un to grupu, privātpersonu, uzņēmumu<br />
un/ vai komercstruktūru aktivitātēm jebkuru pasākumu organizēšanā, informācijas<br />
sniegšanā un izplatīšanā, ziedojumu vākšanā un norunāto saistību izpildē vai tml. –<br />
www.egineto.<strong>lv</strong> administrācija un redkolēģijas locekļi, visi kopā un katrs atsevišķi,<br />
nekādu atbildību neuzņemas. Šis nosacījums ir un paliek spēkā arī turpmāk – uz<br />
nenoteiktu laiku – kā Dievs gribēs.<br />
16. Iepriekš pateicamies draugiem un sadarbības partneriem par mums dāvāto<br />
uzticību!<br />
17. Noteikumi var tikt precizēti arī turpmāk - autoru un lasītāju labā. Lūdzam, sekot<br />
līdzi, ja vēlaties.<br />
www.egineto.<strong>lv</strong> redaktore Inga Audere<br />
“Un Dieva miers, kas ir augstāks par visu saprašanu, pasargās jūsu sirdis un<br />
jūsu domas Kristū Jēzū.” (Fil 4:7)
Par Baznīcas lomu un atbildību sabiedrības dzīves<br />
uzlabošanā. Olafs Brūvers<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 16. marts<br />
Olafs Brūvers<br />
Latvijas Kristīgās akadēmijas<br />
asoc. Prof. dr. Theol.<br />
BAZNĪCAS LOMA UN ATBILDĪBA SABIEDRĪBAS SOCIĀLĀS VIDES UN<br />
LABKLĀJĪBAS UZLABOŠANĀ<br />
Šodien pasaulē, kur ik brīdi notiek dažādas maiņas un pārsteigumi, kur ik brīdi<br />
sabiedrību satricina sociāli un politiski notikumi, vienmēr cieš ne tikai sabiedrība<br />
kopumā, bet arī katrs tās indivīds.<br />
Šādās situācijās grūtībās nonākušie ci<strong>lv</strong>ēki parasti cer uz valsts vai pašvaldības<br />
minimālu palīdzību un atbalstu. Tomēr mēs redzam, ka ne vienmēr ci<strong>lv</strong>ēki (un<br />
ģimenes) šādu palīdzību var saņemt. Tam varētu būt dažādi iemesli, pat bieži vien<br />
attaisnojoši, bet tas viss neatvieglina katra cietēja situāciju.<br />
Ja valsts un pašvaldība nespēj vai dažreiz nav arī tiesīga palīdzēt sabiedrības<br />
pārstāvjiem visdažādākās situācijās, talkā ir jānāk sabiedrībai pašai. Mēs esam tam<br />
liecinieki un priecājamies par sabiedrisko organizāciju aktivitātēm, par brīvprātīgo<br />
kustību, par daudzu uzņēmēju gatavību ziedot un uzņemties līdzatbildību labklājības<br />
veicināšanā. Visā šajā kustībā, manuprāt, aktīvāku darbību vajadzētu sagaidīt tieši no<br />
kristīgām organizācijām – Baznīcas.<br />
Šajā sakarā vēlos norādīt uz vairākām lietām un aicināt kristīgās draudzes, – Baznīcu,<br />
praktiskā rīcībā apliecināt savu sludināto tuvākā mīlestību.<br />
Baznīcai, kristīgai draudzei, vajadzētu:<br />
1.<br />
No sienu būvēšanas pāriet – uz tiltu būvēšanu<br />
Šis pirmais ierosinājums nozīmē – vai mēs kā kristīga „komūna” –, draudze, paliksim<br />
iekšpusē savas ēkas sienās (kas faktiski nozīme, ka atrodamies ārpus sabiedrības!) un<br />
turpināsim dziedāt „slava, aleluja!”, turpināsim būvēt aizvien skaistākus un augstākus<br />
mūrus savai sadraudzībai tikai savā starpā? Bet tā taču mēs vairums gadījumos<br />
darām! Iespējams, ka ar šādu „sienu veidošanu” mēs nošķiram sevi no grēcīgās<br />
pasaules un vides, kas ir ap mums… Mēs paliekam iekšpusē un saucam (aicinām)<br />
vairums gadījumos tikai tos ļaudis, kas ir jau ap mums… mēs sakām viņus mīlam, kas<br />
ir starp mums, mēs aicinām viņus nākt pie mums, jau ir ap mums… Faktiski šādu<br />
pieeju varam salīdzināt ar „makšķerēšanu zivju akvārijā”…
Aicinājums Baznīcai ir – iziet ārā no savām sienām un mūriem pie tiem, kas ir<br />
notriekti pie zemes, kas meklē mīlestību un gaismu, kas cieš un ir izmisumā, kas lūdz<br />
kumosu maizes un krūzi auksta ūdens! Tikai ar šādu aktīvu rīcību un Kristus<br />
mīlestības praktisku apliecināšanu Baznīca var teikt, ka piepilda savu misiju pasaulē.<br />
Draudze (Baznīca) ir patiešām aicināta nošķirt sevi no pasaules dzīves veida un stila,<br />
bet nekad Baznīca nav aicināta sevi izolēt vai paslēpt no pasaules.<br />
2. Baznīcai vajadzētu pāriet no apmeklētāju skaita mērīšanas (uzskaites) uz draudzes<br />
kristīgas ietekmes mērīšanu savā apkārtnē<br />
Post-modernajā sabiedrībā ļaudis vairs nav pārsteigti par draudzes lielumu vai tās<br />
sludinātās mācības patiesumu, uz viņiem tas neatstāj iespaidu. Diemžēl tā!<br />
Mēs katrs dzīvojam savā noteiktā vietā un vidē – lielākā vai mazākā pilsētā, ciemā vai<br />
pagastā. Noteikti tur atradīsies arī kāda viena vai pat vairākas draudzes, baznīcas.<br />
Bet, vai konkrētā apkārtne un sabiedrība, kurā mēs katrs dzīvojam, pamanītu, ja<br />
pēkšņi pazustu kāda no baznīcām, ja pēkšņi, piemēram, tā būtu bankrotējusi un<br />
slēgta? Vai mana un tava pagasta, ciema un pilsētas ļaudis raudātu par iztrūkstošo<br />
baznīcu?<br />
Ja Baznīca nerada iespaidu ārpus savām četrām sienām, tad tā vispār neveido nekādu<br />
iespaidu – saka kāds no ASV bīskapiem.<br />
Baznīcai ir tik daudz iespēju iepludināt sevi sabiedrības aktivitātēs, lai tās klātesamību<br />
ci<strong>lv</strong>ēki redzētu un justu.<br />
3. No aicinājumiem – ļaudīm vairāk apmeklēt baznīcu pie aicinājumiem – baznīcas<br />
locekļiem apgūt iemaņas <strong>kalpot</strong> sabiedrībai<br />
Tipiski pienākumi gandrīz ikvienā baznīcā ir svētdienas dievkalpojumu apmeklēšana,<br />
dziedāšana draudzes korī, ansamblī, palīdzība pie ziedojumu savākšanas, kalpošana<br />
draudzes padomē, Svētdienas skolas vadīšana un daudzas citas Baznīcas iekšējās<br />
aktivitātes. Protams, visas ļoti nozīmīgas un nav noniecināmas. Bet ļaudis ir jāaicina<br />
<strong>kalpot</strong> vispirms savam tuvākajam, savam līdzci<strong>lv</strong>ēkam, jo īpaši tiem, kas Dieva<br />
mīlestību vēl nepazīst. Baznīcas atbildība ir sagatavot šādus <strong>kalpot</strong>ājus sabiedrībai,<br />
aicinot arvien jaunus pievienoties misijai.<br />
Veicot šādu kalpošanu, Baznīca būs priecīga par to, kā uzskatāmi pieaugs arī<br />
draudzes locekļu un dievkalpojumu apmeklētāju skaits.<br />
4. No dublēšanās savā darbībā – uz partneru meklēšanu kopējai kalpošanai<br />
Ja draudze uzsāk aktīvu kalpošanas darbu sabiedrībā, tad svarīgi būtu vispirms<br />
apzināt, kas attiecīgajā jomā jau tiek darīts. Gandrīz katrā vietā sastopamas dažādu<br />
sabiedrisko organizāciju aktivitātes. Atrast partnerus šādai kopdarbībai nebūs grūti,<br />
kas savukārt stiprinātu palīdzības darbu kopējā labuma sasniegšanai. Baznīcai nav<br />
jābaidās no šādas kalpošanas, pat tad, ja sadarbības partneris izrādītos citas ticības<br />
piekritējs. Iespējams, ka Baznīcai piederīgie jau darbojas kādā no šādām labdarības<br />
organizācijām – ir tikai jāatrod kopība!
5. No nosodījuma – par varas, sabiedrības vai pilsētas ļaunumu – uz svētīšanu un<br />
mīlestības sniegšanu<br />
Iespējams, ka kāda draudze (Baznīca) raugās uz notiekošo ļaunumu sabiedrībā kā uz<br />
valsts varas vai pilsētas vadības vainu, līdz ar to, izsakot nosodījumu. Bieži sabiedrībā<br />
dzirdams šausmināmies par prostitūciju, narkomāniju, alkoholismu, vardarbību –<br />
reizē arī tā nosodot policiju un citas iestādes. Bet kā būtu, ja Baznīca meklētu iespēju<br />
svētīt pilsētu un tās vadītājus? Kā būtu, ja Baznīca meklētu iespēju regulāri satikties ar<br />
pilsētas, pagasta, ciema vadītājiem, atbildīgajiem par kārtību un drošību, piedāvājot<br />
tiem palīdzību? Baznīcas pārstāvji katrā atsevišķā vietā varētu jautāt pilsētas<br />
vadītājiem – kā mēs varētu jums palīdzēt? Vai Baznīcai nebūtu pienākums arī pateikt<br />
paldies, piemēram – ugunsdzēsējiem par kādu paveiktu darbu, kur izglābti ļaudis,<br />
pateikt paldies policijas darbiniekiem par grūto darbu, pateikt paldies skolotājiem par<br />
mūsu bērnu izglītošanu, pateikt paldies un svētīt visus šos ci<strong>lv</strong>ēkus, kas kalpo mūsu<br />
labā? Ja Baznīca uzdrošinātos šādi rīkoties, tās iespaids uz sabiedrību būtu<br />
neaprakstāms.<br />
Nobeigumā jāpiebilst, ka mēs nekad nespēsim palīdzēt visiem ci<strong>lv</strong>ēkiem, visai<br />
pilsētai, visam ciemam uzreiz, bet jāsāk ar tiem ļaudīm, kas mums katram ir līdzās.<br />
Draudze, kā Dieva mīlestības atspulgs zemes virsū, ir aicināta būt „par pasaules<br />
gaismu”. Tas nozīmē, ka to viegli ieraudzīt. Vienīgais nosacījums – šī gaisma nedrīkst<br />
tik apslēpta no ci<strong>lv</strong>ēku acīm. Baznīcai ir jāatbrīvojas no savas izolācijas aiz<br />
nobalsinātām sienām un jānāk pie sabiedrības, jo īpaši šodienas apstākļos.<br />
Raksts sagatavots pēc Olafa Brūvera referāta, kas nolasīts Eiropas Savienības un<br />
migrācijas plūsmu pārvaldīšanas pamatprogrammas 2007 – 2013. gadam ietvaros<br />
„Velku biedrības” īstenotā projekta „Iesim kopā! 2009 – Integrācija”, noslēguma<br />
konferencē 28.11.2009. – 29.11.2009., Rīgā. Sagatavoja Inga Audere.
Pasaules Lūgšanu diena. Par ekumēnisko<br />
dievkalpojumu Jūrmalciema Nācaretes baznīcā<br />
Ievietoja Ilze Kalme - 2011. gada 13. marts<br />
Š.g. 4.martā Jūrmalciema Nācaretes ev. lut. baznīcā tika noturēts Pasaules<br />
Lūgšanu dienas ekumenisks dievkalpojums. Tā jau ir izveidojusies par tradīciju, ka<br />
šis lūgšanu dienas dievkalpojums notiek šajā dievnamā. Šogad dievkalpojumā ņēma<br />
dalību – no LELB: bīskaps Pāvils Brūvers, Grobiņas iecirkņa prāvests Ainārs<br />
Jaunskalže, Sv. Trīsvienības katedrāles dekāns Pēteris Kalks, Jūrmalciema draudzes<br />
mācītājs Arvīds Bobinskis, no baptistu kon-fesijas: Gunārs Lemaiķis, Andris Bite,<br />
Artūrs Šķuburs, Artis Peterlēvics, no metodistu konfesijas - mācītājs Edgars Šneiders.<br />
Bīskaps Pāvils Brūvers sacīja sprediķi, kuram par pamatu bija evaņģēlija teksts par<br />
četru veidu sirds zemi, kurā krīt Dieva vārda garīgā sēkla. Vairāki klātesošie<br />
garīdznieki lasīja Svēto Rakstu lasījumus un sacīja īsas uzrunas. Paldies par dziesmām<br />
māsai no metodistu draudzes, kā arī sludinātāja Arta Peterlevica vadītajam<br />
ansamblim.
World Day of Prayer - Pasaules Lūgšanu diena (vai Sieviešu pasaules lūgšanu<br />
diena) ir vispasaules ekumēniska kustība, iesākusies jau pagājušā gadsimta sākumā<br />
– 1926.gadā Ziemeļamerikā. Sākumā tā vairāk bija kā sieviešu lūgšanas diena,<br />
dibināta, lai aizlūgtu par misionāriem un misijas stacijām dažādās pasaules valstīs. Ar<br />
laiku Lūgšanu diena pārvērtusies par vispasaules ekumēnisko kustību. Tradicionāli<br />
Pasaules lūgšanu dienas dievkalpojumi tiek noturēti ik gadu marta mēneša pirmajā<br />
piektdienā. Šie dievkalpojumi vieno dažādu rasu, kultūru un tradīciju ci<strong>lv</strong>ēkus.<br />
Apmēram 170 valstu kristieši no dažādām konfesijām un denominācijām ir<br />
iesaistījušies šajā kustībā. Arī šī gada 4.martā kopīgās lūgšanās vienojās brāļi un<br />
māsas Jaunzēlandē, Austrālijā, Āzijā, Eiropā, Amerikā, līdz pat Havaju salām.<br />
Lūgšanu diena veido brāļu un māsu aizlūgšanas loku un iestājas par kristiešu<br />
solidaritāti, mieru un vienību visā pasaulē. Dievkalpojumi notiek vairāk kā 1000<br />
valodās, iesākot ar rītausmu Tongas salās un beidzas 40 stundas vēlāk Aļaskā.<br />
Kristieši apliecina savu ticību Kungam Jēzum Kristum, dalās savās cerībās, rūpēs,<br />
priekos un bēdās, savās iespējās un vajadzībās.<br />
Katru gadu kopīgi tiek lūgts par kādu konkrētu valsti, tās problēmām un vajadzībām.<br />
Šajā gadā šī izvēlētā valsts bija Čīle. Čīles kristieši šajā dienā īpaši bija vēlējušies<br />
uzsvērt domu par palīdzēšanu saviem līdzci<strong>lv</strong>ēkiem un dalīšanos tajā, kas ir, par<br />
dienas tēmu izvēloties jautājumu “Cik maizes jums ir?” To Marka evaņģēlija 6<br />
nodaļas 38.pantā uzdod Jēzus. Tālāk seko brīnumainā 5000 ci<strong>lv</strong>ēku paēdināšana no 5<br />
maizes klaipiem un 2 zivīm. Caur šiem notikumiem atklājas Jēzus mīlestība uz mums.<br />
Viņš zina mūsu garīgās un laicīgās vajadzības un vēlas mums palīdzēt. Bet Viņš<br />
vēlas, lai arī saredzam savu līdzci<strong>lv</strong>ēku vajadzības un dalāmies ar viņiem.<br />
Paldies Inesei Bobinskai par iesūtīto ziņu un foto.
Brālītis<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 9. marts<br />
Pārdomas Ciešanu laika sākumā<br />
Viņš bija atlidojis. Pie brāļa. Bet negaisa vētras paralizētajā pilsētā nakts būs jāpavada<br />
šeit, lidostā, kopā ar daudziem apjukušiem, izmisušiem, sašutušiem pasažieriem, no<br />
kuriem šis vīrs krasi atšķīrās. Uzmanību saistīja iekšējais miers, ar kādu viņš uztver<br />
notiekošo un dabiskā izturēšanās. Kamēr daudziem stihijas dēļ draudēja sabrukt turpat<br />
vai visa dzīve… Tiem, kuri katru minūti mēdz konvertēt vai nu naudas vienībās vai<br />
panākumu ķīlas zīmēs. Gandrīz visu klātesošo sejas, sākot no veiksmīgākā finanšu<br />
operatora līdz pat izcilākajai, perfektākajai mājsaimniecei, pauda neapšaubāmu<br />
izteiksmi – ka diezin vai kas ļaunāks šajā dzīvē ar katru no viņiem vispār var notikt…<br />
Bija noticis kaut kas tāds, ko viņi nespēja kontrolēt, saviem spēkiem ietekmēt, nebija<br />
to pat prognozējuši. Šajā brīdī viņi visi bija atkarīgi no apstākļiem vienlīdzīgi, kā<br />
savas piedzimšanas brīdī.<br />
Par rītdienu nevienam skaidri nekas nebija zināms, par Dievu domāja tikai retais, arī<br />
no šeit esošajiem dievlūdzējiem tikai tie, kuri patiesi no visas sirds bija raduši<br />
paļauties uz Viņu, nevis tikai vārdos vai uz savu gudrību. Apkārt notiekošais vīru<br />
netraucēja, nekur nebija jāsteidzas, viņš cerēja izgulēties. Ožu patīkami kņudināja no<br />
tuvākās sabiedriskās ēstuves plūstošie smaržu vilnīši, cenšoties nodzēst viņa atmiņas<br />
par svaigi ceptas, viegli saldenas apdedzinātas ci<strong>lv</strong>ēka miesas smārdu… Bet iemigt<br />
neizdevās. Tiklīdz aizvēra acis, ga<strong>lv</strong>ā sāka dunēt un dārdēt, bruņumašīnas un<br />
sprāgstošie lādiņi vēl centās viņu panākt no pagātnes, tagad jau tikai sapņos. Viņam<br />
karš bija beidzies, fiziskā izpratnē.<br />
Tikmēr satrauktā ļaužu straume plūda visos lidostas virzienos, kā upe no krastiem…<br />
kuras otrā pusē viņa skatiens apstājās, jo ieraudzīja ci<strong>lv</strong>ēku. Zēnu, kurš bija sarāvies<br />
un pieplacis pie sienas. Un, ja kopš atgriešanās nekas šeit nespēja viņa sirdi saviļņot,<br />
tagad tā tik ļoti iesmeldzās, ka ar grūtībām izdevās apvaldīt vaidu. Neviens cits<br />
puisēnu neredzēja… un tas bija labi. Jo tad zēnam varētu aizliegt uzturēties šeit, tik<br />
„elitārā” sabiedrībā, un aizvest, varbūt liekot pārvākties uz pagrabstāvu, pie<br />
grūtdieņiem un dīkdieņiem, kurus žēl bija padzīt pat negantākajam no lidostas<br />
uzraugiem, jo tie viņam arī savā ziņā bija noderīgi, dažādos palīgdarbos, no kuriem<br />
citi vienmēr atteicās. Pat šis, sirdī tik drosmīgais zēns, no tā visa baidījās. Tas bija<br />
redzams jau no liela attāluma.<br />
Panika lidostā arvien pieauga… „Ai!” zēns iesaucās, kad kāda sieviete, joņojot viņam<br />
garām, netīši uzkāpa uz rociņas ar augstpapēžu kurpēm. Ievainojums nebija asiņojošs,<br />
bet sāpēja ļoti. Domās vīrs jau vienā lēcienā bija pie zēna, bet satrakotais pūlis fiziski<br />
viņam to neļāva. Zēns nozuda skatienam. Izmisīgi centies ar acīm viņu sameklēt, vīrs<br />
acumirklī nespēkā atslīga krēslā. Jāpagaida, kad haoss pierims. Bet, šķiet, tas bija vēl<br />
tikai sākums, līdzīgi, kā vētra ārpusē vēl nebija sasniegusi kulmināciju.<br />
Tikmēr puika bija atradis zemē nomestu naudu. Ar šo summu pilnīgi pietiktu, lai viņi<br />
ar māsu būtu pārtikuši, vismaz kādu laiciņu. Jo māsas ziedu salonā negāja tik gludi,<br />
kā viņa sākumā bija cerējusi. Tā nebija komercdarbība. Viņa kārtoja ziedu pušķus<br />
lidostas apmeklētāju priekam un labsajūtai, pašas iekārtotā ziedu salonā. Jāfinansē<br />
viss bija pašai, par to pienācās brīvpusdienas un tiesības piederēt šai organizācijai, būt
tās apgādībā, saņemt garīgu, morālu un materiālu atbalstu no tās tad, kad<br />
nepieciešams. Paldies Dievam, viņas aizgādnis finansējumu neliedza tik lielā mērā, ka<br />
viņa pilnīgi mierīgi, cepuri kuldama, varētu iztikt bez šī ziedu salona, ja tas būtu<br />
parasts salons… Bet te viņa bija ielikusi visu savu sirdi un dvēseli – ziedos, gaismas<br />
starā, kas atmirdzēja ci<strong>lv</strong>ēku acīs, apkārtējo <strong>dvēselē</strong>s – pa nerūsoša zelta puteklītim,<br />
pa mirdzošai Saules ozola zīlītei… Cerībā, nevis izmainīt pasauli, bet, ka īsta,<br />
mīlestības skaistuma klātbūtnē pasaule, ci<strong>lv</strong>ēki, vēlēsies mainīties, jo citādi vienkārši<br />
nespēs. Ka tas uzlabos viņu savstarpējās attiecības. Ka tās tad palīdzēs arī lidostas<br />
personālam mainīt savu attieksmi, redzot smaidošus, priecīgus ļaudis, nevis tikai<br />
īgnus, nejaukus un norūpējušos, ar dzīvi vienmēr neapmierinātus (it kā dzīve un tās<br />
autors, Dievs, vienmēr kaut ko tiem būtu palicis parādā…), dažkārt gatavus viens<br />
otram ķerties pat pie rīkles… ar zobiem… izraut pa kumosam, ja paveiksies… aizvien<br />
biežāk! Ar pasažieriem viņai problēmas gadījās reti, dažkārt kāda neveikla<br />
pārpratuma dēļ, kurš drīz vien svētīgi atrisinājās. Grūtāk bija ar personālu. Nespēdami<br />
saprasties viens ar otru, viņi pamazām zaudēja gan savus sadarbības partnerus, gan<br />
klientus, gan daļēji arī radošās spējas. Bet nevēloties analizēt tā cēloņus, savas kļūdas,<br />
viņi joprojām raidīja skatus apkārt, meklējot, kurš vainīgs viņu likstās. Tad, kurš gan<br />
cits tas varētu būt, kā vienīgi ziedu salona <strong>kalpot</strong>āja? Vai tikai viņa kaut ko neslēpj?<br />
Kādu slepenu recepti…? Kā tādos apstākļos tā var veikties? Salīdzinoši… Kamēr šī<br />
sieviete pat nenojauta, kādas domas, aizdomas un runas par viņu un ap viņu varētu<br />
klīst. Viņa vienkārši rītos un vakaros lūdza Dievu un studēja Viņa vārdu, bet dienā<br />
centās pēc tā dzīvot, cik vien dotajos apstākļos bija tās spēkos. Tikai ticību Bībelē<br />
rakstītajam Vārdam un kristību viņa citiem ieteica pilnīgi droši, lai arī viņi varētu<br />
saņemt vienmēr sev atbilstošu padomu no Dieva īstajā brīdī, katrs personīgi. Dieva<br />
vārds sargāja un sargā – gan no puķu, gan kabatas zagļiem, gan no teroristiem u.tml…<br />
Ja Viņa vārdiem tic un cenšas tos ievērot!<br />
Kopš haoss lidostā nerimās, vētras iespaidā, salons bija jāsargā, jo tas bija viņai<br />
uzticēts atbildībā. Viņa jutās ļoti atbildīga, gan par pasažieru, gan personāla <strong>dvēselē</strong>m.<br />
Kā viņa skatīsies acīs organizācijas, šīs konkrētās lidostas augstākajam vadītājam tad,<br />
ja nosargāt neizdotos. Ko teiktu apkārtējie? Par konkrēto lidostu? Par vadību? Par<br />
organizāciju? Viņa sargās! Lēmums bija stingrs un noteikts. Brālītis daudz palīdzēja.<br />
Bet viņš bija desmit gadus jaunāks, lai gan neatlaidīgs, uzņēmīgs, gatavs krist un<br />
celties – gan lai viņa darbs lidostā tiktu atbilstoši izpildīts, gan par māsu, taču viņam<br />
nebija pārāk lielas dzīves pieredzes.<br />
Zēns jau laimīgs steidzās pie māsas, kura lielās noslogotības dēļ šajā haosā šodien<br />
nebija pat sukājusi matus, zem acīm bija tumši loki, miegam veltīts pēdējo gadu laikā<br />
visai maz… jo bija jābūt nomodā par brāļiem, ne par šo vien. Ieraudzījis bēdīgo skatu,<br />
zēns atdeva māsai atrasto naudu, ātri paķēra no viņas grozu ar ziediem un devās pie<br />
ļaudīm. Viņš bija nolēmis tos izdalīt tāpat, nelūdzot pretī pat ziedojumu lidostas<br />
vajadzībām, bet – kā mīlestības dāvanu. Lai šie ci<strong>lv</strong>ēki beidzot attaptos, lai viņi<br />
beidzot nāktu pie sajēgas, pie atziņas, pie atmiņas, ka viņi ir tikai ci<strong>lv</strong>ēki! Ka Dievs<br />
viņus mīl tieši tādēļ! Ka arī viņš, un māsa, un citi ci<strong>lv</strong>ēki mīl viņus nevis kā<br />
perfektākos galdniekus, slīpētākos tirgotājus, māklerus, baņķierus, grāmatvežus,<br />
dzejnieces, mākslinieces, mājsaimnieces, stilistus… kādi –isti šeit tik’ nebija, bet viņi<br />
ir mīlēti un mīlami vispirms jau tādēļ, ka ir ci<strong>lv</strong>ēki, ne vairāk, ne mazāk. Lai gan vēl,<br />
kopš atmodas, viņi nelika pārāk to manīt…<br />
„Laimīgi” izspraucies cauri pūlim, pašā tā vidū, zēns pacēla grozu rokās, cik vien<br />
augstu var un iesaucās: „Lūdzu, ņemiet ziedus, tie ir jums, tāpat vien, mīlestībā. Par<br />
to, ka esat ci<strong>lv</strong>ēki.” Un pēkšņi kāds visai tukls vīrs no pūļa palēcās, lai izrautu grozu
zēnam no rokām, jo kāds viņam bija draudējis, ka tuvosies no muguras ar nokaitētu<br />
lodlampu… Vēders vīram bija neparasti resns, trieciens iespaidīgs un zēns mirklī<br />
atradās uz grīdas. Pūlis tikai nedaudz pašķīrās, bet ar to pilnīgi pietika, lai tas vīrs,<br />
kurš pirmais zēnu bija šeit pamanījis, tūlīt būtu klāt. Šoreiz viņa „lēciens” izdevās.<br />
Tagad pūlis tiešām pašķīrās. Un viņš paņēma samaņu zaudējušo puisi uz rokām. Taču<br />
likās, ka brālītis ir jau tālu… Vīrs iekliedzās un sāka raudāt, varbūt pirmo reizi savā<br />
mūžā – par to viņš tobrīd nespēja domāt. Apkārt stāvošo izbrīnītie skatieni tagad no<br />
vētras nu jau pievērsās viņiem – kāds bija uzdrošinājies traucēt sabiedrības „krējuma”<br />
satricināto mieru, jau tā tik trauslo miegu…, „ak, šie vienkāršie, nemācītie ļaudis”.<br />
Vīrs neko neteica, kamēr viņa domas kliedza. Cik ilgi tā turpināsies!!! Cik ilgi,<br />
joņojot pēc aizvien lielākas atzinības, godkāres dzīti, pēc pseido mīlestības… savu<br />
iekāru mudināti, pieprasot, mīlestību sev paģērot – traktoristu, slaucēju, mehāniķu,<br />
veterināru, sētnieku u.c. svarīgu un nozīmīgu, godpilnu profesiju „inteliģentās”<br />
(uzpotētās, diplomētās) atvases turpinās sabradāt trauslos ziedus ar skaistajām,<br />
Dievam un citiem ci<strong>lv</strong>ēkiem dārgajām <strong>dvēselē</strong>m. Ja tikai viņam pie rokas būtu ierocis,<br />
roka nenodrebētu, – ka laistu vienu kārtīgu ložmetēja kārtu… ne jau pret ci<strong>lv</strong>ēkiem,<br />
pa stikliem virs viņu „pārgudrajām” ga<strong>lv</strong>ām, lai sadzird tie, kas tās piedrazojuši. Vai<br />
vienīgi šoks viņus varētu vest pie sajēgas – kuru zaru viņi tik „pašaizliedzīgi” zāģē…<br />
Tādēļ viņš slavēja Dievu, ka nāvējoša ieroča līdzi nebija. Vai būtu izdevies noturēties,<br />
nenotēmēt, nobremzēt…? Ja viņš ar to varētu zēnam līdzēt. Nu, bet ko tagad darīt, ja<br />
reizē bija iegūts tik daudz, īsts dvēseles radinieks, kādi ceļmalās nemētājas. Un tūlīt<br />
atkal zaudēts? Kad pēkšņi viņš saņēma atklāsmi, kā no debesīm… un tā bija: „Mīlēt!”<br />
Ja es to nedarīšu, ja es šos nelaimīgos ļaudis nemīlēšu tādus, kādi tie ir, ar visām viņu<br />
izkropļotajām redzēm, atsaldētajām <strong>dvēselē</strong>m, ja viņi nesaņems piedošanu,<br />
nesadzirdēs par Dieva apsolījumu, ka Dievs, kas ir Mīlestība, pats tik ļoti mīl<br />
ci<strong>lv</strong>ēkus, ka spēj piedot tiem pilnīgi visu, un, ja vien viņi to gribēs, ja vien ir gatavi<br />
vispirms atzīt savas kļūdas, pēc iespējas liekot mierā citus, piedodot, kā viņiem tiek<br />
piedots, lai upuru skaits mazinātos… Un, paldies Dievam, viņš spēja piedot, lai cik<br />
ļoti arī sāpētu pēkšņais, tik dārgais zaudējums. Viņam bija jāspēj piedot, ņemot vērā<br />
arī to, cik ļoti Dievs viņu bija sargājis, ka ne mats no ga<strong>lv</strong>as tam visus kara gadus<br />
nebija zudis… Bet, pats ga<strong>lv</strong>enais, Dievs piedeva ci<strong>lv</strong>ēkiem gan Sava Dēla<br />
slepkavību, gan Sevis zaimošanu. Tikai ne nodevību pret Savu, Mīlestības Garu, kad<br />
ar Mīlestību darītie darbi tiek vai tikuši noliegti, „nomētāti” (kad par tādiem darbiem<br />
tiek vai ticis apga<strong>lv</strong>ots, ka darīts tiek savtīgiem mērķiem ļaunos nolūkos, par kuriem<br />
laikam tikai apga<strong>lv</strong>otājiem pašiem vien ir labāk zināms, – kādos…). Un viņš nolēma<br />
zēna iesākto darbu tupināt. Tajā mirklī vīram likās, ka no puķu groza atskanēja kā<br />
klusa mūzika un sāka izplatīties salda smarža, ka tā apņem gan viņu, gan pamazām arī<br />
apkārtējos, bet viņš spēja tikai atkārtot zēna pēdējos vārdus: „Lūdzu, ņemiet ziedus.<br />
Tie jums. Mīlestībā.” Un pūlis pēkšņi pārmainījās, katrs ieguva savu seju, ci<strong>lv</strong>ēcīgu,<br />
bez mākslīgas, samākslotas veiksmes maskām, tās krita pašas, jo vairs nederēja,<br />
nebija vajadzīgas. Viņi jutās kā ci<strong>lv</strong>ēki! Vienkārši ci<strong>lv</strong>ēki, atvērti viens otram, bez<br />
pārspīlēti avangardiskām savstarpējām barjerām vai tolerantiem grima sliekšņiem…<br />
Kāda laime! Lai gan neviens no tiem nebija aizlidojis pasaulē uz simpozijiem,<br />
apspriedēm, konferencēm, karjeras kāpnēm, profesionālu mājsaimnieču kvalifikācijas<br />
paaugstināšanas rokenrola kursiem Kuriļu salās… u.tml. Dievs caur šī zēna un šī vīra<br />
sirdīm viņus bija pasargājis no ārprāta, no garīgas un fiziskas izdegšanas par godu un<br />
slavu tiem, kuri viņus tam motivēja, lai… grūti spriest kādēļ… pat vīram pārskrēja<br />
tirpas tikai iedomājoties par to. Arī par to, cik daudz līdzekļu tiek šādiem mērķiem<br />
patērēts, kamēr ekonomiski aktīvākajai daļai pāri paliek barankas „kārais” viducīt’s…<br />
Te kāds vīru paraustīja aiz piedurknes. Tā bija zēna māsa, kas notikušo saprata tūlīt,<br />
bez vārdiem! Lai agrāk vai vēlāk tas nenotiktu ar viņu, brālītis bija aizsteidzies
priekšā… „Mīļo, brālīt!” māsas sirds izmisumā kliedza, bet lūpas nekustējās. Tikai<br />
asaras nemitējās… Debesis juta līdzi, arī zvaigznes raudāja… Kad pamazām modās<br />
ci<strong>lv</strong>ēki, kas līdz šim bija aizsnaudušies, viens pēc otra viņi nāca vīram un zēna māsai<br />
klāt, piedāvājot palīdzību. Satiksme vēl bija slēgta, slimnīcas tāpat, lidostas medicīnas<br />
mezgls izārdīts… mediķi pārbiedēti… bet bija noticis ga<strong>lv</strong>enais, līdz ar ci<strong>lv</strong>ēku<br />
pamošanos, viņos modās līdzcietība pret citiem, kas ir vienīgais glābiņš visās ci<strong>lv</strong>ēces<br />
un ci<strong>lv</strong>ēcības krīzēs, stihijās, nelaimēs, kataklizmās u.tml. Lidostas vadītājs domāja:<br />
„Paldies Dievam, daudzus reisus tagad būs jāatceļ… jo lidostas darbs tā jau bija<br />
pārslogots, bet toties varbūt darbinieku rindas papildināsies ar profesionāļiem, tiklīdz<br />
‘zvansviņzin’ kādos amatos diplomētie speciālisti atgriezīsies pie saviem agrāk<br />
apgūtajiem, normālai, ilgdzīvotspējīgai sabiedrībai vitāli nepieciešamajiem –<br />
profesijām un amatiem. Ja daiļdārznieces kāros tikai rakstīt dzeju, bet radošām<br />
<strong>dvēselē</strong>m būs jāiet govis slaukt, vai būs vēl ziedi, par ko priecāties…? Vai tad kāds no<br />
amatiem būtu mazāk svarīgs, mazāk cienījams? Apustuļa Pāvila 1.vētule korintiešiem<br />
4.nod. 5.pants, Bībelē.<br />
Pamodās arī vīrs un zēna māsa, bija rīts, un vētra rimusies. Vīrs iztrūkās un izberzēja<br />
acis, pamanījis sārtumu zēna vaigos, nevarēja acumirklī tam noticēt. Puisēns ir dzīvs.<br />
Vai dvēseles kliedzienā, viņa un zēna māsas asaru, Dieva atbildētu lūgšanu dēļ, bet<br />
zēns bija nācis pie samaņas un atvēra acis. Pūlis klusēja. Tas bija svēts klusums Dieva<br />
mīlestības priekšā. Daudzi metās uz ceļiem, lai Viņam pateiktos, vispirms tie, kuri To<br />
bija pazinuši jau agrāk. Vīrs arī pateicās, klusībā. Viņš bija apņēmības pilns. Tik īsā<br />
laika nogrieznī ar viņu bija noticis tik daudz – viņš bija ieguvis, pazaudējis, tad atkal<br />
ieguvis nu jau divus sev dārgus ci<strong>lv</strong>ēkus. Viņš tiem palīdzēs, sargās, aprūpēs, gādās,<br />
runās ar savu brāli, šīs pašas lidostas vadītāju. Māsa bija priecīga par atbalstu, taču<br />
pasaule jau nemainās tik strauji… Lai gan Dievs viņai bija piešķīris auglīgu zemi, kur<br />
puķes sēt, tīkotāju pēc tās nebija mazums, kurus audzināt un pārliecināt bija iespējams<br />
tikai ar patiesi dievišķu mīlestību. Tam būs vajadzīgs ne mazums laika. Kamēr šai<br />
lidostai ielas pretējā pusē nupat, nupat tika atvērta vizuāli ļoti līdzīga, bet līd-osta, jo<br />
trūka paša ga<strong>lv</strong>enā – nebija apkalpes, jo nebija arī lidmašīnu, vien lērums ar<br />
maršrutiem, bukletiem, kartiņām, prospektiem, ceļojumu aprakstiem un, cauri tam<br />
visam, nepatīkama, nesaprotama rūkoņa… bez lidojuma. Vieni vienīgi ielūgto<br />
pasažieru lidojumu fona attēli, nostāsti un fonogrammas. Tie, kuri prospektus jau bija<br />
paguvuši iegādāties, grozīja tos rokās un nekādi nevarēja saprast, kā tas nācās, ka viss<br />
bija noticis par viņu līdzekļiem – ostas ierīkošana, brauciens līdz tai, uzskates<br />
materiāli, bet lidojuma kā nebija, tā nebija… Ja kāds iedomātos par to celt trauksmi,<br />
zibenīgi bija klāt viesmīlis: „Laipni aicināti uz lidmašīnu…,” un pieveda pie melnā,<br />
pazemē „ceļošā” eskalatora, kas ved visu vienā vagonā…<br />
Kad māsu centās pārvilināt pāri ielai, viņai tūlīt bija skaidrs, ka tā rūc vairākos<br />
režīmos darbojusies veca sistēma, tik primitīva un tā novecojusi, ka tās izkārtnēm<br />
neviens sen vairs neuzticas, tādēļ tā cenšas aizvien uzmālēt ko jaunu, aizmālēt, lai<br />
ci<strong>lv</strong>ēkus tajā ievilinātu, jo ar varu nevienu jau tādās vairs nevilka, pasarg’ Dievs,<br />
augstas attīstības civilizācijas un demokrātijas laikmetā… Kad tai pat laikā daudz jau<br />
novārdzinātu, noplicinātu, noverdzinātu ļaužu to vien spēj, kā izmisīgi gaidīt uz<br />
Pestītāju. Bet, pardon, pardon, lika pagaidīt!!!… Pestītājs (Kristus) nenāks ar naudu<br />
pa priekšu, lai atrisinātu ļaužu kā gumijas pirms pārtrūkšanas nostieptās problēmas.<br />
Vai nu mēs visi gribēsim meklēt vienu, tīras, svētas mīlestības valodu, lai rastu<br />
risinājumus kā saprasties, un risināsim problēmas, vispirms katrs personīgās, tad<br />
kopējās, kopā, vai nu eskalators „uzlidinās” daudzus, pa vienam.
Vai ga<strong>lv</strong>enās lidostas vadībai bija palīdzēts? Vai mēs spēsim palīdzēt arī tiem, kam<br />
draudēja vienvirziena ekskursija pa ogļraču pēdām…? Vai mums vajadzētu<br />
iejaukties? Svarīgākais tagad un vienmēr ir un bijis, lai mūs nevar izsist no līdzsvara,<br />
ko nevar tad, ja esam vienoti savā starpā garīgi. Jā, arī gatavi, kad nepieciešams<br />
piekāpties viens otram, pēc Bībeles iedibinātās hierarhijas principa. Bet, ja visu laiku<br />
tiek prasīts, lai piekāpjas tikai viens, viena no pusēm, var gadīties, ka ar laiku kādam<br />
vairs nav kur atkāpties…<br />
Vīrs bija apņēmības pilns: pirmais, kas jādara, jāzvana lielajam brālim, lai viņš ņem<br />
brālīti un māsiņu savā apgādībā. Tikmēr zēns pamazām atguvās no šoka, no trieciena,<br />
kritiena, diezgan smagas traumas. Māsa domās viņu mīļoja, kā jau jaunāko brālīti, bet<br />
sacīt to vai apskaut neuzdrošinājās, lai nesanāk pārāk dedzīgi, lai netraumētu viņu vēl<br />
vairāk, lai apkārtējie neizdarītu aplamus secinājumus. Un nu jau viņa zināja, ko darīt.<br />
Brāļu palīdzība būtu laikā, personāls jau bija paslēpies un trīcēja aiz bailēm, bet… uz<br />
to nevarēja pārlieku paļauties. Ci<strong>lv</strong>ēki katrs vien esam, pagaidām… Darbs bija<br />
iesākts, sēkla sēta, tagad viss Dieva rokās, jāķeras pie Dieva ieročiem, ar tiem tad arī<br />
jābruņojas. Kas tad atlika? Lūgšanas un gavēšana! Māsa tam bija gatava, ko un kā,<br />
Dievs pateiks. Par to viņa bija domājusi jau agrāk, kad viņas vecāko brāli apmeloja,<br />
noķengāja, pazemoja un rupji izraidīja no lidostas. Vai viņas vecākajam brālim bija<br />
taisnība? Jā, taču otrai pusei arī, sava. Vienā ziņā viņa saprata abas strīdīgās. Bet, lai<br />
gan lielā brāļa pusē bija Dievs, ar Savu patiesību, Viņa priekšā nevar ne kādu<br />
apsūdzēt (arī lidostas personāla netaisno daļu), ne pats no sevis kāds būt taisns, jo tāds<br />
ir tikai Dievs. Jau toreiz viņa vecākajam brālim ieminējās: “Es gavēšu, cik vajadzēs,<br />
un darīšu par to zināmu pēc iespējas daudziem, lai taisnība atjaunojas.” Bet viņš<br />
atbildēja: „Nedari, māsiņ, to! Lai tevi sadzirdētu, vajag dzirdīgas ausis un iejūtīgas<br />
sirdis…”. Tad tagad viņa nolēma, es to darīšu, tikai ar citu motivāciju un savādāk,<br />
nevis lai ci<strong>lv</strong>ēki mani sadzird, bet lai Dievs caur manām lūgšanām un gavēšanu<br />
uzrunā viņu sirdis. Lai tie, kurus bija pārņēmis prieks par savu atjaunoto ci<strong>lv</strong>ēcību,<br />
nekad to neaizmirstu, lai Dievs to viņiem atgādinātu. Viņa bija nolēmusi to darīt tik<br />
ilgi, cik nepieciešams, lai velns atzītu savu skāvi Dieva uzvaras priekšā, kas sen jau<br />
bija notikusi, tikai tas un tā bērni vēl spirinājās, ne par ko negribot to atzīt. Kopā ar<br />
Dievu visam jāizdodas! Tikai jātic, kā Bībelē rakstīts!<br />
„Bet Jēzus uz to sacīja: „Tu saki: ja tu spēj! Kaut tu varētu ticēt! Tas visu spēj,<br />
kas tic.” Un tūdaļ tā bērna tēvs brēca un sacīja: “Es ticu, palīdzi manai<br />
neticībai!” Bet Jēzus, redzēdams, ka ļaudis satecēja, apdraudēja nešķīsto garu,<br />
uz to sacīdams: „Tu mēmais un kurlais gars, Es tev pavēlu: izej ārā no tā un<br />
neieej vairs viņā.” Un tas izgāja, brēkdams un to stipri raustīdams, un viņš kļuva<br />
līdzīgs mironim, tā ka daudzi sacīja: “Tas ir nomiris.” Bet Jēzus to ņēma pie<br />
rokas un piecēla, un tas uzcēlās.” (Marka evaņģēlijs 9.nod. 23-7, www.bibele.<strong>lv</strong>)<br />
Viņa atcerējās.<br />
Lasīsim Bībeli, lūgsim Dievu, gavēsim, kā katrs protam un spējam, mīlēsim un<br />
cienīsim cits citu un viens otra laiku un darbu! Tāds ir arī mans lūgums ikvienam<br />
mūsu draugam un lasītājam šajā Kristus Ciešanu laikā!<br />
Lai Dieva miers un mīlestība ir ar Jums visiem!<br />
Sirsnībā, Inga, redaktore
Par dzejnieces Rudītes Losānes un mākslinieces<br />
Martas Jurjānes 2010. gada nogalē izdoto<br />
krājumu "SĀĻAIS MEDUS"<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 25. februāris<br />
* * *<br />
Pildu ciešo apņemšanos, braucu pēc „SĀĻĀ MEDUS”, ceļā „kaļot plānus”: pilīti<br />
pa pilītei uzņemt un varbūt uzrakstīt pārdomas… ja izdosies. Mājās – kā pirmo no<br />
somas ārā, aizturot elpu, brīdi paturu neatvērtu – Rudītes Losānes jaunāko dzejas<br />
krājumu. Bet… jo lasu, jo vairāk kārojas – pieklust, paklusēt, autori nepārtraukt…,<br />
ļaut viņas dzejai pāršķirt sirds lappuses, pa dzīslai vien, piepildot šūnas. Tādēļ vairāk<br />
par dažiem raksturlielumiem, pēc savas mērauklas, netieku: latviska, dzīva, dziļa,<br />
tieša, ‘čillīga’ (ja tā drīkst teikt), reāla, reālistiska, laikmeta vaibstus neidealizējoša,<br />
pozitīvi ironiska, bet, ga<strong>lv</strong>enais – mīļa un mīloša dzeja.<br />
Tūlīt pat, necerēti, atrodu krājumā arī R. Losānes tos trīs dzejoļus, kuri palaikam<br />
pieklauvē domām skumjākā dienā. Viens – par Kristus atvesto ēzelīti, otrs „Šūpulī”,<br />
bet trešais sākas ar vārdiem „Es meklēju sev melnu rozi”, un atkal sanāk nedaudz<br />
aizturēt elpu… pasmaidīt. Bet īsajās pauzēs – starp ieelpu un dzeju – palūkoties vai<br />
neplaukst jau sētas miets… varbūt tieši viņas „Vakara gleznas” iedvesmots. Tikmēr<br />
no agrāk nelasītām autores dzejām sirdī īpaši iekrīt „Pāvs un pazudusī avs”,<br />
„Pretinieku zeme” un „Ciešanu laika apcere”. Bet vienaldzīgu mani neatstāj neviens<br />
viņas dzejolis, grāmata kopumā - arī tās noformējums un pieskanīgie zīmējumi.<br />
Rudītes Losānes dzejas krājums „Sāļais medus” izdots 2010. gadā, iespiests<br />
tipogrāfijā MicroDot, atvērts 16. novembrī. Māksliniece – Marta Jurjāne, korektore –
Valda Ģēģere, maketētāja – Zane Spēlīte. Krājums sākas ar autores īsu uzrunu,<br />
nobeigumā par saviem zīmējumiem viņas dzejai piebilst māksliniece.<br />
Iepriekš R. Losāne lasītājiem bija dāvājusi jau trīs dzejas krājumus: „Dieva asarā”<br />
(1997), „Uguns smaržas” (2000) un „Dvēseli tecinu zelta traukā” (2004). Viņas<br />
grāmatas var iegādāties SIA “Amnis” veikalos “Baltā grāmata” un citās grāmatu<br />
tirzniecības vietās Latvijā.<br />
Rudīte Losāne dzimusi Kuldīgā 1958.gada 2. oktobrī. Laidusi pasaulē divus bērnus<br />
- meitu (izvadīta Mūžībā 22 gadu vecumā) un dēlu. Studējusi Latvijas Valsts<br />
Konservatorijā, LU ieguvusi maģistra grādu reliģiju vēsturē un teoloģijā. Kalpo par<br />
LELB evaņģēlisti un Latvijas Republikas Tieslietu Ministrijas Ieslodzījuma vietu<br />
pārvaldes Iļģuciema cietuma kapelāni. 2010. gada 11.novembrī Valsts prezidents<br />
Valdis Zatlers viņai pasniedza Triju Zvaigžņu ordeni par nesavtīgu un pašaizliedzīgu<br />
ieguldījumu ieslodzīto resocializācijas procesa organizēšanā un pilnveidošanā<br />
Latvijā.<br />
Tikmēr, baudījusi „SĀĻO” pāri pusei, līdz 53.lappusei (no 84), līdz „Šekspīram”, ar<br />
nesacukurotu nopūtu: laimīgie!, nenolieku krājumu plauktā un nelieku punktu<br />
pārdomām, bet vēlu katram lasītājam iepazīt Rudītes Losānes dzeju personīgi, šoreiz<br />
ar šāda MEDUS garšu. Jo izlasot vēl arī divas sekojošas intervijas ar viņu: Sallijas<br />
Benfeldes, „Nedēļa”, interviju ar Rudīti Losāni „Vien ceļš un tikai ceļš ir mans,”<br />
/speciāli „Vides Vēstīm”/, un Antras Ciemiņas, www.pok.<strong>lv</strong>, interviju „Cietuma<br />
kapelānes Rudītes Losānes sāļais medus”, 2010. gada 11. novembrī, – man vairs<br />
nav ko piebilst, kā vien vēlēt dārgajai, cienītajai māsai Kristū Dieva svētību, ko nest<br />
citiem jo bagātīgi! Vienumēr! 4.Moz 6:24-26.<br />
Es apsedloju divus zirgus.<br />
Vienu baltu -<br />
Tā vārds bija<br />
Aizstāvēties,<br />
Otru melnu -<br />
To sauca<br />
Atdarīt.<br />
Un prātoju:<br />
Kurā kāpt vēlāk,<br />
Kurā tūlīt?<br />
Bet Jēzus man atveda ēzelīti.<br />
/Rudīte Losāne/<br />
Sirsnībā un pateicībā Rudītei Losānei<br />
par pierakstītu jaunu sirds lappusi,<br />
Inga<br />
***
Par savu ilggadējo kalpošanu Liepājas Lutera ev. lut.<br />
draudzē – Jānis Laugalis<br />
Ievietoja Inga Audere - 2011. gada 24. februāris<br />
Attēlā Jānis Laugalis un Juris Rubenis.<br />
Jaunliepājas Lutera draudzē ienācu 1973. gadā, kad tiku uzaicināts dziedāt korī. Tas<br />
bija arhibīskapa vīru koris, kuram Lutera draudze piešķīra telpas kormēģinājumiem.<br />
Noteikti dziedājām visās arhibīskapa vizitācijās Grobiņas iecirkņa baznīcās. Tajā laikā<br />
Lutera draudzē kalpoja mācītājs Bērziņš (1967.VI – 1976.X). Jauktajā korī bijām<br />
apmēram divdesmit pieci dziedātāji. Koris dziedāja katru svētdienu, un gandrīz katra<br />
mēneša kādā no svētdienām bija pēcpusdienas liturģiskais dievkalpojums ar plašu<br />
dziesmu programmu. Dziedāja vai nu jauktais koris vai vīru koris. Ar vīru kori<br />
braucām pa visu Grobiņas iecirkni. It sevišķi rudeņos, kad kalpojām kapu svētkos.<br />
Svētkos dziedājām kopā ar Grobiņas jaukto kori kā Lutera draudzē, tā Grobiņā, jo<br />
diriģents E.Glūdiņš mācīja arī Grobiņas kori. Turpat vai katru svētdienu braucu kopā<br />
ar diriģentu uz Grobiņas baznīcas dievkalpojumiem. Tas īsumā par kalpošanu koros.<br />
Tālāk par saimniecisko darbību.<br />
Mūsu ga<strong>lv</strong>enā sāpe bija baznīcas jumts, kurš kara laikā bija cauršauts, bieži tecēja un<br />
regulāri bija jālabo. Tāpat ļoti bieži tika izsisti logi. Gandrīz katru nedēļu bija jāstiklo.<br />
Ga<strong>lv</strong>enokārt vainīgi bija 5. vidusskolas skolnieki, jo skolai bija negatīva attieksme<br />
pret baznīcu.<br />
Daudzus gadus (23) biju priekšnieka vietnieks. Priekšnieki manā laikā bija vairāki.<br />
Ļoti labi sastrādājāmies ar Juri Trankali. Katru nedēļu vismaz vienu pēcpusdienu<br />
strādājām baznīcā, jo darba baznīcā vienmēr pietiek. Daudz darījām pašu spēkiem.<br />
Kad nespējām paši, organizējām draudzes vīrus. Ja bija norunāts strādāt baznīcā, Juris<br />
lūdza pamatdarbā brīvdienu. Savādāk nevarējām. Tāds svētīgs darbs tas bija.
Daudz, strādājām pie apkures sistēmas. Mēģinājām to pārveidot, uzsākt kurināt arī ar<br />
gāzi. Sarunājām gāzes balonus. Tie vīri, kas mums šos balonus sagādāja, nepareizi<br />
mūs instruēja. Kļūdas dēļ gandrīz „uzlaidām gaisā” baznīcu. Mācītājs Juris Rubenis<br />
atbrauca uz dievkalpojumu, baznīca piekūpējusi, bet dievkalpojums notika.<br />
Savā darbības laikā atjaunojām krāsojumu visā baznīcā. Tāpat remontējām baznīcas<br />
griestus, jo vairākās vietās tie bija nopuvuši. Bija riskanti staigāt, varēja izkrist cauri.<br />
Baznīcas iekšpusē visus griestus izsitām ar presēto papīru. Ievilkām baznīcā tādu<br />
mazu pacēlāju, un mans znots Ivars Īviņš pienagloja griestu rūtiņas. Visus griešanas,<br />
krāsošanas u.c. darbus darījām padomes vīri paši. Tāpat manā vadībā tika izgatavoti<br />
krusti, kuri atrodas uz ga<strong>lv</strong>enā torņa un mazajiem tornīšiem. Iepriekšējais krusts uz<br />
ga<strong>lv</strong>enā torņa bija sarūsējis un noliecies. Mazajos tornīšos krustu vietā pirms tam<br />
atradās dekoratīvi pīķi. Krustus uzstādīja daži drosmīgi vīri no Rīgas. Tāpat amatnieki<br />
no Rīgas nomainīja jumta segumu ielas pusē. Radās iespēja sagādāt materiālus, kā arī<br />
nedaudz palīdzēja māsu draudzes ar līdzekļiem.<br />
Jānis Laugalis<br />
Pirmpublicējums - “Krusta Gaismā” 2004.g. X,<br />
materiālu publicēšanai sagatavoja I. Audere<br />
Lai cauri negaisiem un vētrām zeļ brīnumainā Dieva<br />
cilts!<br />
≈≈≈≈<br />
Kad bridu staigno purva rāvu<br />
Un izmisumā grima prāts –<br />
Es paļāvos uz Pestītāju<br />
Un lūdzu: Dievs, man tuvāk nāc!<br />
Viņš šauru ceļu parādīja,<br />
Pa kuru gaismas kalnā kāpt,<br />
Un, ļaunumu lai spētu uzveikt,<br />
Pēc Dieva gaismas sāku slāpt.<br />
Par maldiem nesodi, Dievs, bargi,<br />
Liec, lai skaļāk skan Tavs vārds,<br />
Un, Tavas mīlestības sargāts,<br />
Deg gaiši patiesības sārts!<br />
Pār laicīgajām rūpēm pāri<br />
Pēc Dieva vārda alkst lai sirds<br />
Un spožie gara gaismas stari<br />
Ikvienā <strong>dvēselē</strong> lai mirdz!
Lai cauri negaisiem un vētrām<br />
Zeļ brīnumainā Dieva cilts!<br />
Un visus ticīgos lai vieno<br />
Svētā Gara gaismas tilts!<br />
/Imants Brancis "Dieva cilts",<br />
no krājuma "Rudens atspulgi", 2010/<br />
Krājuma redaktors Modris Zihmanis, tematiski sakārtoja Ērika Birzkopa, korektore<br />
Laima Vincjūne, vāka foto Armands Lācis, mākslinieks Uldis Baltutis. Izdevējs LiepU<br />
LiePA, 2010.<br />
Dzejnieka I.Branča dzejas krājuma “Rudens atspulgi” atvēršanas pasākums notika<br />
2010. gada 22. decembrī Liepājas Centrālajā Zinātniskajā bibliotēkā. Vairāk par<br />
autoru, grāmatu un pasākumu - Dainas Meisteres, “Kurzemes Vārds”, rakstā,<br />
www.liepajniekiem.<strong>lv</strong> .<br />
I.Branča dzeja publicēta arī kristīgās dzejas "Baltā stunda" kopkrājumos: "Dievs,<br />
gribu Tev skanēt..." (250.-258.lpp.), "Kāp mīlestības kalnā" (65.-69.lpp.) un žurnālā<br />
"Helikons".<br />
05.02.2011.
Daži iespaidi no Magdeburgā rīkotā starptautiskā<br />
kongresa „Vācbaltu dzīve un darbība mācību un<br />
studiju procesā un tā pētīšanā Latvijā un Igaunijā<br />
mūsdienās", 2010<br />
T. Hristoļubova, NVO "Liepājas vācu-latviešu tikšanās centrs"<br />
Bez pagātnes nav nākotnes. Šīs sen zināmās gudrības nozīme kļūst skaidra, ja cenšas<br />
rīkoties ar skatu nākotnē. Jo bez atbildības pilna un godīga pagātnes izvērtējuma<br />
turpmāka attīstība nevar sekmīgi notikt. Tāpēc Liepājas vācu-latviešu tikšanās centrs<br />
(VLTC) jau pirms 17 gadiem izvirzīja mērķi - apzināt vācu izcelsmes iedzīvotājus,<br />
kuri dzīvoja Liepājā un tās apkārtnē līdz 1930./41.g, - lai turpinātu kopt un popularizēt<br />
vēl aizsniedzamo, bet izkaisīto kultūras mantojumu, lai veicinātu mūsu<br />
daudznacionālajā zemē savstarpēju saprašanos. Tā izveidojās labi kontakti ar daudzu<br />
valstu ceļotājiem, kuri mūs apmeklē. Pašlaik mums ir ilgstoši sakari ar ci<strong>lv</strong>ēkiem,<br />
kuru "saknes" atrodas šajā apkaimē, starp tiem ir Berg, Bertschy, Adolphi,<br />
Bienenmann-Bienenstamm, Christiani, Draht, Katherfeld, Reimer, Reader,<br />
Seligmann, Schmeling, von Tiesenhausen*, von Malm un citu ģimeņu locekļi. Savu<br />
iespēju robežās cenšamies viņus atbalstīt. Viņu uzturēšanās laikā Liepājā ir izdotas<br />
vairākas publikācijas divās valodās, kuras tiek iekļautas informatīvos materiālos par<br />
mūsu pilsētu.<br />
2009.gadā VLTC kļuva par Darmštates Vācbaltu biedrības (DVB) asociēto locekli.<br />
Mums tas ir gods un vienlaicīgi arī stimuls turpināt iesākto ceļu.<br />
DVB izveidojās no Vācbaltu apvienības. Kopš biedrības dibināšanas, pirms 60<br />
gadiem, izvirzīts mērķis - attiecību ar Baltijas valstīm attīstība un kopšana, kas izriet<br />
no gadsimteņus ilgās kopējās vēstures, kura nav brīva arī no maldiem un zināmas<br />
vainas sajūtas, jo dalījās atšķirīgos uzskatos, lai gan dažiem vācbaltiem toreizējā dzīve<br />
Baltijā vēl šodien tēlojas idilliskās krāsās. Pateicoties abpusējai sapratnei, aktuālās<br />
vēstures zināšanu deficītu vajadzētu novērst, lai tas mūs nenomāktu turpmāk.<br />
Šādā iepazīšanās un saskaņas gaisotnē, ar skatu nākotnē, no 2010.gada 15. -<br />
17.oktobrim Magdeburgā notika 15. starptautiskais kongress (sesija) par tēmu<br />
„Vācbaltu dzīve un darbība mācību un studiju procesā un tā pētīšanā Latvijā un<br />
Igaunijā mūsdienās", kurā piedalījās kompetenti eksperti. Baltiju pārstāvēja pazīstami<br />
zinātnieki, profesori: Ilgvars Misāns, Ojārs Spārītis un Gvido Štraube. Viņi ziņoja, kā<br />
un cik intensīvi tiek pētīta, novērtēta, tālāk veicināta un attīstīta Baltijas vācu tautības
grupas dzīve un tās darbība šeit. Referātus noklausījās dažādu Baltijas vācu kultūras<br />
biedrību pārstāvji.<br />
Es forumā runāju par mūsu kultūras biedrības ieguldījumu, tā nozīmi, par M. P. Berči<br />
piemiņas gada norisi Liepājā un pasākuma lielo rezonansi.<br />
Dalībnieki secināja, ka kopīgām pūlēm, izmantojot mūsdienīgas tehnoloģijas, šim<br />
darbam jāsasniedz vēlamie rezultāti. Tā kā daudzi vēsturiskie dokumenti rakstīti vācu<br />
valodā, un pastāv plaši un daudzveidīgi kontakti ar Vāciju, atbilstoši mūsdienu<br />
vajadzībām jāaktualizē un intensīvi jāattīsta vācu valodas apmācība. Šajā virzienā<br />
mums vēl ir daudz darāmā.<br />
Taisija Hristoļubova<br />
/no vācu valodas tulkoja<br />
E<strong>lv</strong>īra Spinga./.<br />
Šo un citus aktuālus materiālus par 2010. gadā aizvadītiem svarīgiem notikumiem,<br />
kuros piedalījās arī Liepājas vācu-latviešu tikšanās centra dalībnieki, var lasīt<br />
izdevumā "Zem viena spārna" (ZVS), t.i., 70. gadadienai (1939.g.) kopš vācbaltiešu<br />
izceļošanas uz Vāciju veltītu rakstu; Liepājas Sv. Annas baznīcas vēstures apskatu,<br />
tāpat, par skolu izcelsmes vēsturi Liepājā un novadā - sagatavoti no seniem, rūpīgi<br />
izstrādātiem arhīva materiāliem; par vēsturnieka G. Silakaktiņa grāmatas "Karosta"<br />
prezentāciju un rakstus no šīs grāmatas par Kalpaka tiltu, kā arī Liepājas Karostas<br />
kanālu un moliem (1894-1901), latviešu un vācu valodās T. Hristoļubovas un E.<br />
Spingas tulk.; T. Hristoļubovas iespaidus pēc dalības starptautiskajā seminārā<br />
„Izglītības vēsture Baltijā”, kurš notika 2010. gada 9. aprīlī Liepājas Universitātē;<br />
viņas uzrunu starptautiskajā jubilejas konferencē „10 gadu hospitācijai”, ko 2010.<br />
gada 9. oktobrī Rīgā rīkoja „Iniciatīva manā zemē”, VFR; būtiska ZVS daļa<br />
veltīta baltvācu arhitekta Maksa Paula Berči ieguldījuma Liepājas arhitektūrā<br />
apskatam. Savukārt, izdevuma kaleidoskopā lasāmas vairākas ziņas īsumā, viena no<br />
svarīgākajām – VLTC tikšanās ar Vācijas Federatīvās Republikas vēstnieku Klausu<br />
Burkhartu un citiem vēstniecības pārstāvjiem, viņu vizītes laikā Liepājā u.c.<br />
Izdevums tapis ar Vācijas Federatīvās Republikas vēstniecības Latvijā finansiālu<br />
atbalstu. Par saturu atbild VLTC. Redkolēģija: Ilga Auza, Taisija Hristoļubova un<br />
Voldemārs Bariss. Izdošanas darbu koordinēja Inga Audere. Iespiests – LiepU<br />
tipogrāfijā LiePA.<br />
Izdevumā iekļautie raksti pamatā ir divās valodās - latviešu un vācu. Viena izdevuma<br />
apjoms - 40 lappuses. Tas tiek izplatīts NVO pret ziedojumu (VLTC biedriem - bez<br />
maksas), kā arī dāvināts draugiem un sadarbības partneriem. Lai izdevumu<br />
iegādātos, kontakti: tel. 634 24514, mob. 26588480. VLTC darba laiks - katru<br />
trešdienu no plkst. 17.00.<br />
04.02.2011.
Liepājas Vācu-latviešu tikšanās centrs (VLTC) aicina<br />
uz izdevuma „Zem viena spārna” atvēršanu<br />
NVO Liepājas Vācu-latviešu tikšanās centrs (VLTC) aicina uz izdevuma „Zem viena<br />
spārna” (ZVS), literāri informatīva apskata par tajā iekļautajiem 2010. gada<br />
aktuālākajiem notikumiem, atvēršanas pasākumu, Stendera ielā 5, Liepājā, šovakar,<br />
plkst. 17.00.<br />
Izdevuma ga<strong>lv</strong>enā tēma – VLTC un tā sadarbības partneru veiktais Liepājas pilsētas<br />
attīstības vēstures pētniecības darbs sabiedrībai nozīmīgās izglītības un kultūras<br />
jomās, ceļot gaismā pagātnes mantojuma patiesos rašanās avotus un pamatlicējus,<br />
meklējot saikni ar to pēctečiem, precizējot dokumentālus faktus, lai rastu pēc iespējas<br />
lielāku skaidrību sabiedrības savstarpējās attiecībās, kas <strong>kalpot</strong>u, jau kalpo kopējai<br />
izaugsmei un labai sadarbībai gan mūsu pilsētas un valsts, gan starptautiskā mērogā.<br />
Izdevums tapis ar Vācijas Federatīvās Republikas vēstniecības Latvijā finansiālu<br />
atbalstu. Par saturu atbild VLTC. Redkolēģija: Ilga Auza, Taisija Hristoļubova un<br />
Voldemārs Bariss. Izdošanas darbu koordinēja Inga Audere. Iespiests - LiepU<br />
tipogrāfijā LiePA.<br />
Laipni gaidīti draugi un interesenti!<br />
02.02.2011.
Atstāsim Dievam mūsu nezināmo nākotni – jo TĀ<br />
PIEDER VIŅAM!<br />
Olafs Brūvers<br />
Sprediķis Āgenskalna baptistu draudzē, 2011. gada 16. janvārī<br />
„Noslēpumainās lietas visas pieder tam Kungam, mūsu Dievam, bet atklātās<br />
lietas ir darītas zināmas mums un mūsu bērniem mūžīgi , ka mēs pildītu visus šīs<br />
bauslības vārdus.” /5. Mozus grāmata 29:29/<br />
A. Israēlieši it kā uz „sliekšņa”, uz „pārejas” ...<br />
Skatoties atpakaļ:<br />
- aiz viņiem, „aiz sliekšņa” paliek Dieva apsolījumi Ābrahāmam, Īzākam, Jēkabam;<br />
- iziešana (izvešana) no verdzības Ēģiptes zemē, elku kalpošana (zelta teļš),<br />
nepaklausība;<br />
- šaubas, mazticība, posts, Dieva sods...<br />
Skatoties uz priekšu, nākotnē:<br />
- Apsolītā zeme, brīnišķīga vieta;<br />
- dažādas iespējas, potenciāls, miers, drošība, mājas vieta;<br />
- neziņa un briesmas.<br />
B. Arī mēs atrodamies pārejas (sliekšņa) priekšā, mēs gan neieejam jaunā zemē,<br />
vietā, – bet gan JAUNĀ GADĀ...<br />
Aiz mums paliek:<br />
- piedzīvojumi gan priekos, gan bēdās, gan rūpēs, gan briesmās;<br />
- reizē arī – Dieva žēlastība, svētība un brīnišķīga palīdzība.<br />
Mūsu priekšā:<br />
- Dieva apsolījumi;<br />
- dažādas iespējas;<br />
- neziņa, bailes, rūpes, iespējamās briesmas personīgā, ģimenes, valsts un tautu<br />
līmenī.<br />
C. Esam līdzīgi Israēliešiem – gatavi doties tālāk, tomēr iespējams, ka vairums<br />
gadījumos – ar neziņu un bailēm. Šādā situācijā Dievs dod mums FORMULU –<br />
norādījumu, kā lai lūkojamies nākotnē.<br />
1. Šīs FORMULAS pirmā daļa ir „NOSLĒPUMAINĀS LIETAS VISAS<br />
PIEDER TAM KUNGAM, MŪSU DIEVAM..."<br />
Noslēpumainas lietas: – tās, par kurām neko nezinām...<br />
Tās būtu:<br />
- pasaules nākotnes notikumi;<br />
- mana un tava personīgā nākotne (mūsu nākotne);<br />
- ģimenes nākotne;
- mana un tava (mūsu) veselība;<br />
- mūsu finansiālais (materiālais) stāvoklis, izdzīvošana;<br />
- panākumi un neveiksmes, u.t.t.<br />
Visas šīs lietas pieder Dievam, Viņš pārredz mūsu dzīvi. Tātad, arī mūsu nākotni<br />
– nezināmās lietas.<br />
Ķēniņš Dāvids izsaucas (139. Psalms, 5.,6. p.): „Tu esi ap mani no visām pusēm,<br />
Tu turi Savu roku pār mani. Šī atziņa man ir pārāk brīnišķa un pārāk augsta, es<br />
nevaru to saprast”.<br />
Tomēr tas nenozīmē, ka par visu notiekošo nākotnē manā dzīvē vienīgi Dievs ir<br />
atbildīgs... Noteicošais būs arī ci<strong>lv</strong>ēka grēks, kļūdas un attieksme pret dzīvi, dotajām<br />
iespējām, čaklums vai slinkums, paklausība vai nepaklausība... (līdzīgi kā Mozus<br />
norādīja Israēla tautai: ja paklausīsiet Dievam, saņemsiet svētību; nepaklausības<br />
gadījumā sods un briesmas.).<br />
Saistībā ar šo pieminēto FORMULU par to, ka noslēpumainās lietas visas pieder tam<br />
Kungam, mēs mācāmies divas būtiskas lietas.<br />
A. Nebūsim nomākti, bailīgi un ziņkārīgi domājot par nākotni.<br />
Pasaulē mums ir piemēri kur ļaudis ir kā apsēsti no ielūkošanās nākotnē:<br />
- nodarbināti (pārņemti) ar astroloģiju, horoskopiem;<br />
- meklē nākotni pie pareģiem, zīlniekiem, kāršu licējiem;<br />
- meklē atbildes un eksperimentē ar okultismu.<br />
Arī kristieši var tikt maldināti tāpat kā ļaudis bez Dieva... Bībeles izskaidrošana nav<br />
domāta kā krustvārdu mīklu risināšana jeb mīklu grāmata. Tomēr ir ļaudis, kas ar<br />
milzīgu pārdrošību „atklāj” noslēpumus un uzstāj, ka tā ir patiesība – pasaules gals,<br />
Kristus atnākšana... dažādi „bestselleri” pravietojumu izskaidrojumos, bet pretrunīgi...<br />
B. Otra lieta, ko mācāmies – mums nevajadzētu par nākotni zūdīties.<br />
Ja Dievs ir visu lietu pārredzētājs, ja Viņam pieder „noslēpumainās lietas”, ja viņam<br />
pieder nākotne, mums nevajadzētu raizēties (zūdīties) par to.<br />
Daudzas lietas ir ārpus mūsu kontroles un atbildības. Kristus uzrunā savus sekotājus,<br />
sacīdams: „Kurš jūsu starpā var ar zūdīšanos savam mūžam pielikt kaut vienu<br />
olekti?” Mateja evaņģēlijs 6:27.<br />
Zūdoties un raizējoties mēs tikai izniekojam un zaudējam laiku par lietām, pār kurām<br />
mums nav nekāda spēka, noteikšanas un virzības...<br />
Ķēniņa Dāvida skaistā atziņa ir ļoti noderīga arī šodien: „Met savu nastu uz to<br />
Kungu, Viņš tevi uzturēs taisnu, Viņš neļaus nemūžam taisnajam šaubīties” 55.<br />
Psalms 23.p.<br />
Kristus saka (Mat. ev. 6:31-34): „Tāpēc nezūdieties nākošā rīta dēļ, jo rītdiena pati<br />
par sevi zūdīsies. Tāpēc jums nebūs zūdīties… Debesu Tēvs zina, kā jums vajag.”
Pēteris raksta draudzei: „Visu savu zūdīšanos metiet uz Viņu, jo Viņš gādā par<br />
jums.” 1.vēstule 5:7.<br />
2. Dieva dotās FORMULAS otrā daļa norāda mums: „BET ATKLĀTĀS<br />
LIETAS IR DARĪTAS ZINĀMAS MUMS UN MŪSU BĒRNIEM MŪŽĪGI, KA<br />
MĒS PILDĪTU VISUS ŠĪS BAUSLĪBAS VĀRDUS”<br />
Kas tad tās ir par lietām?<br />
- mēs esam radīti ar brīnišķīgu ķermeni un dotībām – prātu, uztveres un maņu<br />
orgāniem;<br />
- līdz ar to aptveram un saprotam, ko mēs varam paši darīt un, kas mums pašiem<br />
ir jādara, lai atklātās lietas īstenotu savā dzīvē;<br />
- mūsu atsaucība un paklausība Dievam, Kristus pavēlēm-aicinājumiem;<br />
- mūsu vēlēšanās īstenot taisnību, patiesību, mīlestību, žēlsirdību;<br />
ISRAĒLA ļaudis cieta neveiksmi ar lietām, kas viņiem bija atklātas un piederēja pēc<br />
Dieva apsolījuma – Apsolītā zeme. Bet nepaklausības dēļ viņi tajā neiegāja...<br />
ŠODIEN:<br />
- ci<strong>lv</strong>ēks nezina, vai viņš būs slims ar kādu slimību... bet ci<strong>lv</strong>ēkam ir atklāts, ka,<br />
piemēram, smēķēšana izraisa plaušu vēzi, alkohola pārmērīga lietošana noārda<br />
aknas...<br />
- mēs nezinām, cik bieži nāks lietus pār zemi, bet zemniekam ir atklāts, ka tas nes<br />
svētību un bagātību augļiem un labībai;<br />
- mēs, vecāki, nezinām, kas nākotnē notiks ar mūsu bērniem, bet mums ir atklāts un<br />
mēs apzināmies mūsu atbildību tagad, šodien;<br />
- mēs daudz ko nesaprotam Svētajos Rakstos, mēs neizprotam un neaptveram Dieva<br />
sagādāto pestīšanu Kristū, bet mums ir atklāts un zinām, kā tā iegūstama – ticībā<br />
Dieva Dēlam;<br />
- mēs nezinām, kādas grūtības un kārdināšanas mūs sagaidīs nākotnē, bet mēs gan<br />
zinām, kā tās pārvarēt un uzvarēt. Tas mums ir atklāts!<br />
- mēs nezinām, vai kāds no mūsu līdzci<strong>lv</strong>ēkiem pieņems šogad Jēzu Kristu kā savu<br />
draugu un Glābēju, bet mēs gan zinām savu atbildību dvēseļu glābšanas darbā.<br />
3. VISĀS ŠAJĀS LIETĀS MĒS NEESAM VIENI !<br />
Viena no visbrīnišķīgākajām lietām mūsu pārdomām ir tā, ka mēs neesam atstāti vieni<br />
un neziņā, kā tumsā vai miglā...<br />
Tumsa un neziņa ir tiem ci<strong>lv</strong>ēkiem, kas šajā dzīvē paļaujas uz likteni, zīlniekiem,<br />
burvjiem, pareģiem ...<br />
„Bezdievīgā ceļš ir kā akla tumsa; viņi nezina, pār ko tie kritīs” Salamana<br />
pamācība 4:19.
To, ka mēs neesam vieni – tik skaisti pamato liecības Bībelē un mūsu pašu<br />
personīgais piedzīvojums kā Kristus sekotājiem.<br />
„Tas Kungs būs tas, kas ies tev pa priekšu un Viņš būs ar Tevi. Viņš tevi neatstās<br />
nedz tevi pametīs, nebīsties un nebaiļojies!” 5. Mozus 31:8<br />
„Es vedīšu tevi pa gudrības ceļu, es izvedīšu tevi uz pareizās stigas, lai, kad tu<br />
iesi, tavs gājums tev nekļūtu nepatīkams, un, kad tu skriesi, lai tava kāja nekur<br />
nepiedauzītos” Sal. pam. 4:11-12.<br />
„Paļaujies uz To Kungu no visas sirds un nepaļaujies uz sava prāta gudrību, bet<br />
domā uz to Kungu visos savos ceļos, tad Viņš darīs līdzenas tavas tekas”. Sal.<br />
pam. 3:5-6.<br />
Un Kristus apsolījums:<br />
„Redzi, es esmu pie jums ikdienas līdz pasaules galam.” Mat 28:20, 2.d.<br />
Lai šī būtu arī mūsu FORMULA – DEVĪZE jaunajam gadam! Lai ar drošību un<br />
dedzību ķeramies pie tām lietām, kuras mums ir ATKLĀTAS, tātad nesam arī savu<br />
ATBILDĪBU – jo tās pieder mums!<br />
Atstāsim Dievam mūsu nezināmo nākotni – jo TĀ PIEDER VIŅAM!<br />
29.01.2011.<br />
Izdota grāmata "Uz mūžu zaudētā dzimtene. 1939. gads Latvijā un Liepājā"<br />
20. janvārī Liepājas Centrālās zinātniskās bibliotēkas Reģionālajā mācību centrā uz<br />
tikšanos ar lasītājiem tika aicinātas izdevuma "Uz mūžu zaudētā dzimtene. 1939. gads<br />
Latvijā un Liepājā" autores – Lāsma Ģibiete un Si<strong>lv</strong>ija Ģibiete. Viņas pastāstīja par<br />
darbu un atbildēja uz lasītāju jautājumiem. Grāmata izdota ungāru valodā un tulkota<br />
vācu valodā, to laidusi klajā Rietumungārijas universitātes Urālistikas katedra,<br />
izdevniecības sērijā "hEUréka". Ga<strong>lv</strong>enie varoņi ir Liepājas vācbaltieši, konkrēti<br />
ci<strong>lv</strong>ēki un viņu likteņi. Vairāk info: www.liepajniekiem.<strong>lv</strong> .<br />
29.01.2011.
Reiz dzīvoja ci<strong>lv</strong>ēks<br />
Reiz dzīvoja ci<strong>lv</strong>ēks.<br />
Kādā jaukā dienā viņš gāja pastaigāties,<br />
pie sevis dungojot dziesmiņu, jo<br />
virs ga<strong>lv</strong>as spoži spīdēja saule,<br />
nedaudz tālāk melns mākonis rasināja smalku lietu,<br />
un pāri tam visam mirdzošu loku lieca varavīksne.<br />
Ci<strong>lv</strong>ēks, aizturējis elpu, uz brīdi apstājās, lai<br />
uzņemtu šo Dieva dāvāto krāšņumu savā sirdī,<br />
kas to pildīja ar siltu, gaišu - patiesu prieku.<br />
Un viņš nolēma tūlīt atgriezties mājās,<br />
lai izstāstītu savējiem, ko bija redzējis.<br />
Bet pēkšņi izdzirda milzīgu, nesaprotamu troksni,<br />
kurš cēlās no putekļu mākoņa, kas strauji tam tuvojās.<br />
Ci<strong>lv</strong>ēks sastinga un pūlējās saskatīt, kas tas ir,<br />
kamēr troksnis pieauga līdz ar mākoņa izmēriem.<br />
Un ci<strong>lv</strong>ēks metās bēgt, nevis aiz bailēm, bet tādēļ,<br />
lai tas, kas neredzami, bet strauji tuvojās,<br />
viņu nenotriec no kājām un nesamin.<br />
Tā tie skrēja - ci<strong>lv</strong>ēks un "putekļu mākonis", jo tas sekoja...<br />
bet ceļa malās pletās plaši lauki, nebija kur glābties.<br />
Līdz pēkšņi ceļmalā viņš pamanīja mazu namiņu,<br />
un aizelsies, pēdējiem spēkiem ieskrēja tajā.<br />
Namiņā bija viena vienīga telpa, kuras centrā - spogulis,<br />
nekā cita tajā nebija,<br />
bet tā kā dipoņa kļuva arvien skaļāka,<br />
ci<strong>lv</strong>ēks pārbīlī noslēpās aiz spoguļa.<br />
Bija dzirdams, ka ārpusē sačukstas.<br />
Tad durvis atvērās un kāds ienāca,<br />
kas tas ir, to ci<strong>lv</strong>ēks neredzēja.<br />
Nostājies pie spoguļa, ienācējs sāka sarunāties.<br />
Tonis nebija patīkams, varētu teikt - pat naidīgi noskaņots.<br />
Kamēr tas runāja, ci<strong>lv</strong>ēks saprata, ka runātājs<br />
nekad agrāk nav skatījies spogulī un sarunājas pats ar sevi.<br />
Un ci<strong>lv</strong>ēks jautāja, saprazdams, ka sarunas biedrs<br />
vēršas konkrēti pie viņa, jo runātāja balss šķita pazīstama:<br />
"Ko tu un tie, kas ārā, man varat pērmest?"<br />
- Tu nozagi mūsu prieku! tas atbildēja,<br />
rādīdams grimasi savam spoguļattēlam.<br />
- Bet es steidzos pie jums dalīties šajā priekā, ci<strong>lv</strong>ēks atbildēja.<br />
Taču runātājs laikam neticēja un kliedza:<br />
- Mēs zinām, ka tu to kādam pārdevi vai iemainīji,<br />
ticot, ka pretī saņemsi ko labāku...<br />
Un pilnās dusmās trieca ar dūri spogulim tā,<br />
ka asiņainas lauskas šķīda uz visām pusēm.<br />
Savās trakajās dusmās sitējs bija savainojis tikai sevi<br />
un saplēsis spoguli, bet ci<strong>lv</strong>ēkam neko ļaunu nebija nodarījis<br />
arī garīgi, vien apsmējis, nosodījis, iznīcinājis savu spoguļattēlu,<br />
un nogāzies pie zemes, asins jūrā.
Bet ko ci<strong>lv</strong>ēks? Piesteidzās klāt otram ci<strong>lv</strong>ēkam,<br />
palīdzēja piecelties, devās uz tuvāko medicīnas iestādi,<br />
lai ci<strong>lv</strong>ēks tur saņemtu medicīnisku palīdzību,<br />
un iedeva vēl arī naudu ārstniecībai.<br />
Vai nav svētīgi, pirms atvērt muti, lai spriestu par kādu,<br />
paskatīties vērīgi, vai tas netiek darīts par sevi? Spogulī?<br />
Jo, kā gan patiesu prieku var nozagt, pārdot, iemainīt...<br />
Kurš tam ticēs? Vai spoguļattēls?<br />
Rom 8:33<br />
/Inga Audere, 28.01.2011./<br />
Izdota grāmata “Bērni – svētība un pienākums”<br />
Luterisma mantojuma fonds (LMF) ir izdevis grāmatu “Bērni – svētība un<br />
pienākums”. Tās autori ir Guntars un Jana Baikovi, un izdevums dod ieskatu bērnu<br />
kristīgā audzināšanā.<br />
Šo un citas LMF izdotās grāmatas iespējams iegādāties LELB draudžu grāmatu<br />
galdos, AMNIS, IHTIS, Valters un Rapa, Jāņa Rozes grāmatu veikalos, kā arī<br />
Luterisma mantojuma fonda birojā, tā jaunajā mājvietā A. Deglava ielā 10-1, Rīgā,<br />
LV 1009 (blakus Sv. Pāvila draudzes dievnamam). Vairāk info: www.lelb.<strong>lv</strong> .<br />
27.01.2011.<br />
27.janvārī Liepājas CZB notiks literārs pasākums<br />
„Kultūras mijiedarbība mūsdienu dažādajā pasaulē”<br />
2011.gada 27.janvārī plkst.16.00 Liepājas Centrālās zinātniskās bibliotēkas<br />
Reģionālajā mācību centrā (bērnu bibliotēka „Vecliepājas Rūķis”, Malkas iela 4, 3.st.)<br />
notiks literārs pasākums „Kultūras mijiedarbība mūsdienu dažādajā pasaulē”.<br />
Sarīkojumā tiks atvērts izdevums „Uz mūžu zaudētā dzimtene. 1939. gads Latvijā un<br />
Liepājā” (autores – Lāsma un Si<strong>lv</strong>ija Ģibietes). Klātesošajiem būs iespēja iepazīties ar<br />
tulkotājas Si<strong>lv</strong>ijas Ģibietes ieguldījumu latviešu un aizrobežu literatūras<br />
popularizēšanā. Pasākumā piedalīsies autores Lāsma un Si<strong>lv</strong>ija Ģibietes, dzejnieks<br />
Modris Zihmanis, Dr.philol. Edgars Lāms, aktieris Jānis Dreiblats, mūziķes Dita<br />
Barona un Beata Zariņa – Blaščinska. Vairāk info: www.liepajniekiem.<strong>lv</strong> .<br />
27.01.2011.
Liepājas muzejs pilsētas bibliotēkām dāvina grāmatu<br />
"Es vēlos mājās pārnākt"<br />
Liepājas muzejs Liepājas centrālajai zinātniskajai bibliotēkai un pilsētas skolu<br />
bibliotēkām dāvina Liepājas novada politiski represēto piemiņas grāmatas otro daļu<br />
"Es vēlos mājās pārnākt".<br />
Grāmata ir ne tikai kā piemiņa un morāls gandarījums politiski represētiem ci<strong>lv</strong>ēkiem,<br />
bet plašam lasītāju lokam, jo īpaši skolu jaunatnei Latvijas vēstures izzināšanā,<br />
pasaules uzskata, vērtību sistēmas un patriotisku jūtu veidošanā.<br />
Grāmatas izdevējs ir Liepājas muzejs. Tā tapusi sadarbībā ar biedrību „Liepājas<br />
Politiski represēto klubs”. Grāmatas maketu veidojis un izdevums drukāts SIA<br />
„Apgāds Mantojums” ar Liepājas pilsētas domes un Liepājas kultūras pārvaldes<br />
finansiālu atbalstu, kā arī līdzfinansējumu no valsts budžeta. Grāmata publicēta 850<br />
eksemplāros.<br />
Vairāk info: www.liepajniekiem.<strong>lv</strong> . 07.01.2011.<br />
Zvaigznes dienā<br />
~ ~ ~<br />
Uz eņģeļspārna<br />
šūpojas Zvaigzne<br />
un tieši sirdī man spīd –<br />
lai vienkārši atnāku<br />
samīļot tevī to bērnu,<br />
kas tikai no Gaismas<br />
spēj dzīvot,<br />
no dziļas paļāvības<br />
ik jaunu rītu,<br />
ka ceļš vienalga<br />
pie skaistākā, labākā,<br />
paša dārgākā aizvedīs.<br />
Un zelts, ko tu nes,<br />
ir tavas ticības<br />
dārgajā šķirstā,<br />
kūp vīraks no prieka,<br />
kad esi dzīves gaitā,<br />
un mirres no mīlestības<br />
raso tev acīs un vaigā.<br />
Daiga Lapāne, 06.11.2011.
Mīļi sveicam "Helikons" vadītāju Ēriku Birzkopu<br />
dzimšanas dienā!<br />
Kā pļava<br />
Mīlestības ziediem -<br />
tā Tava dvēsele,<br />
spītējot aukām,<br />
kausējot sniegu, zied<br />
Gaidītiem pavasariem -<br />
ar bitēm, kas nepiekūst,<br />
ar putniem, kas nesteidz klust...<br />
Lai skan Tavas sirds auklējums<br />
pāri vējam un laikam!<br />
Lai Gara spārni nes<br />
pāri pelēkai dzīvesdziņai!<br />
No sirds sveicam LLRMK "Helikons" vadītāju Ēriku Birzkopu, mūsu dārgo māsu un<br />
sadarbības partneri, dzimšanas dienā!<br />
Vēlam: daudz ziedošu gadu Dieva svētībā un gādībā vadīt! Viņa prātu izprast un gribu<br />
pildīt kā aizvien! Tā turēt!<br />
Patiesā cieņā un mīlestībā,<br />
Egineto.<strong>lv</strong><br />
Uzņemt Jēzu<br />
"Iesākumā bija Vārds, un Vārds bija pie Dieva, un Vārds bija Dievs. (..)"<br />
/Jāņa evaņģēlijs 1.nod. 1.-14.p., Bībele/<br />
1947. gadā viens vācu luterāņu mācītājs vārdā Ginters Rūtenborns uzrakstīja lugu<br />
“Jonas zīme”. Tā meklēja atbildi uz jautājumu: kas bija atbildīgs par tām lielajām<br />
ciešanām, ko visa pasaule piedzīvoja 2. pasaules kara laikā. Luga sākās ar to, ka ir<br />
redzama bēgļu grupa, dīpīši, kas iet apkārt un jautā: kurš ir vainīgs?, un tie saņem<br />
sekojošas atbildes:<br />
Daži teica, ka Hitlers ir vainīgs. Citi teica: “Nē. Vainīgi bija munīcijas fabrikanti, kas<br />
viņu finansēja.” Citi sacīja, ka vainīga bija vācu tautas vienaldzība, bet tad pēkšņi<br />
kāds vīrietis nāca no pūļa un sacīja: “Vai Jūs zināt, kas patiesībā ir vainojams pie<br />
visām ciešanām, kas mums ir jāpiedzīvo? Es jums pateikšu. Tas ir Dievs, kas ir<br />
vainīgs. Viņš ir tas, kas radījis šo pasauli. Viņš ir tas, kas pieļauj visu to, kas notiek.”<br />
Un ikviens sāka pievienoties korim. Viņi visi vienā balsī sauca: “Dievs ir vainīgs,<br />
Dievs ir vainīgs.”<br />
Un tā Dievu atved uz skatuves, Viņš nonāk uz apsūdzēto soliņa un Dievs tiek<br />
apsūdzēts radīšanas noziegumā. Viņu atzīst par vainīgu. Tiesnesis saka: “Noziegums<br />
ir tik nopietns, ka šeit ir jāpiespriež vissmagākais sods. Dievam būs jādzīvo virs
zemes kā ci<strong>lv</strong>ēkam. Un trim erceņģeļiem būs jāgādā par to, ka spriedums tiks īstenots<br />
dzīvē.”<br />
Pirmais erceņģelis iet pie skatuves malas un saka, “Es rūpēšos par to, ka tad, kad<br />
Dievs izcietīs savu sodu, Viņš zinātu - kā tas ir, būt tumsā un nabadzībā. Viņš<br />
piedzims sūnu ciemā nekurienē, Viņa māte būs lauku meitene. Tur būs aizdomas par<br />
to, ka Viņa piedzimšana ir notikusi kaunpilnos apstākļos, un Viņam būs jādzīvo kā<br />
jūdam pasaulē, kas ienīst jūdus.”<br />
Otrais erceņģelis uznāk uz skatuves un saka: “Es rūpēšos par to, ka tad, kad Dievs<br />
izcietīs savu sodu, Viņš zinātu kā tas ir, ja piedzīvo zaudējumu un vilšanos. Neviens<br />
jebkad nesapratīs, ko Viņš mēģināja izdarīt.”<br />
Trešais erceņģelis sacīja: “Es rūpēšos par to, ka tad, kad Dievs izcietīs savu sodu,<br />
Viņš zinātu kā tas ir, kad jācieš. Es gādāšu par to, ka Viņam būs visādu veidu fiziskas<br />
sāpes. Savas dzīves beigās Viņam izpildīs nāves sodu tik sāpīgi, cik vien iespējams.<br />
Un ar to visi trīs erceņģeļi nozūd. Visas gaismas izdziest, seko liels klusums. Pēkšņi<br />
tu sāc nojaust, ka Dievs jau ir izcietis šo sodu. Viņš zina, ko tas nozīmē - būt par<br />
ci<strong>lv</strong>ēku, ka nekas no tā, ko tu šodien piedzīvo, Dievam nav svešs. Tomēr ir viena<br />
atšķirība. Ja lugā ci<strong>lv</strong>ēki grib piespiest Dievu izdzīvot viņu ciešanas, tad evaņģēliji<br />
liecina par to, ka Dievs pats brīvprātīgi devās pa šo ceļu. Tā ir Ziemsvētku vēsts, ka<br />
Dievs ir kļuvis par to, kas mēs esam, lai mēs varētu ieraudzīt Viņa mīlestību. Ci<strong>lv</strong>ēks,<br />
kurš mīl, atdos pašu pēdējo, lai apliecinātu savu mīlestību. To pašu dara Dievs, kad<br />
dāvina mums Savu Dēlu.<br />
Atšķirībā no Mateja un Lūkas evaņģēlijiem, Jāņa evaņģēlijs neko nestāsta par<br />
Betlēmi, par silīti un par trim gudrajiem. Šeit ir pavisam cits uzsvars. Evaņģēlists<br />
Jānis apliecina savu ticību, ka Dievs ir ci<strong>lv</strong>ēks tapis, ka caur Jēzu mēs varam ieraudzīt<br />
Viņu.<br />
Viņš sāk ar visas radības sākumu: “Iesākumā bija Vārds, un Vārds bija pie Dieva, un<br />
Vārds bija Dievs.” Savukārt, 14. pantā mēs lasām: “Un Vārds tapa miesa un mājoju<br />
mūsu vidū.” Mēs visi zinām, ka vārdiem ir dažāda nozīme, dažāds spēks un dažāda<br />
skaņa. Ebreju valodā vārds, kas apzīmē “vārdu”, ir “dabar”. Tas ir vārds, kas notiek,<br />
tātad vārds, kas iedarbojas. Jeremijas grāmatā (23,29) ir teikts: "Vai Mans vārds nav<br />
kā uguns," saka Tas Kungs, "un kā veseris, kas sagrauj klintis?” Mums pašlaik<br />
notiek, ka vārdu inflācija tik daudz piemin, ka tam vairs nav nekādas vērtības. Bet ar<br />
Dieva vārdu ir savādāk. Vienreiz izteikts vārds darbosies tik ilgi, līdz tas sasniegs<br />
savu mērķi. Klausāmies no Jesajas grāmatas 55,10-11: “Jo, kā lietus un sniegs nāk no<br />
debesīm un turp neatgriežas, pirms tas nav veldzējis zemi, to apaugļojis un tērpis<br />
zaļumā, ka tā dod sēklu sējējam un maizi ēdējam, tāpat tas ir ar Manu vārdu, kas iziet<br />
no Manas mutes. Tas neatgriezīsies pie Manis tukšā, bet tam jāizdara tas, ko Es<br />
vēlos, un jāizpilda savs uzdevums, kādēļ Es to sūtīju."<br />
Jānis raksta, ka Dieva vārds ir ci<strong>lv</strong>ēks tapis. Tātad Jēzus dzīve ir viens vienīgs Dieva<br />
vārds, un Viņam ir jāizpilda Dieva mērķis, radīšanas mērķis. Kas tas ir par mērķi?<br />
Jāņa ev. 3,16-17 mēs lasām: “Jo tik ļoti Dievs pasauli mīlējis, ka Viņš devis Savu<br />
vienpiedzimušo Dēlu, lai neviens, kas Viņam tic, nepazustu, bet dabūtu mūžīgo<br />
dzīvību, jo Dievs Savu Dēlu nav sūtījis pasaulē, lai Tas pasauli tiesātu, bet lai<br />
pasaule caur Viņu tiktu glābta.”
Evaņģēlists saka, ka “Vārds tapa miesa un mājoja mūsu vidū”. Īstenībā šeit ir teikts,<br />
ka tas uzstādīja savu telti pie mums. Šis tēls nāk no Vecās Derības, no tā, ka Dievs<br />
teltī pavadīja Savu tautu ceļojumā pa tuksnesi. Viņš nāk mums līdzi mūsu dzīves<br />
ceļojumā. Viņš ir tā kā bēglis bēgļu nometnē, neaizsargāts, bez mūriem, bez<br />
apsardzes, pieejams, mūsu vidū. Viņš ir tik parasts, ka mēs pat Viņam varam paiet arī<br />
garām. Mēs Viņu nepamanām, kad ieslīgstam savā rutīnā.<br />
Evaņģēlists saka, ka gaisma spīd tumsībā, bet tumsība to neuzņēma. Tā gaisma spīd<br />
joprojām, arī šodien. Jautājums ir: vai mēs esam kā melnais caurums visumā, kas<br />
vienkārši norij gaismas starus, vai arī tos atspoguļojam un raidām tālāk? Baznīca<br />
nav pašmērķis, tāpat arī mūsu ticība nav mūsu dzīves piepildījums. Mums ir jābūt par<br />
vēstnešiem, kas dāvina Dieva mīlestību tālāk. Un to mēs varam tikai tad, ja<br />
saskaramies ar tiem, kas dzīvo tumsā. Ar ci<strong>lv</strong>ēkiem, kas ir iegrimuši depresijā, ar<br />
slimajiem, ar cietumniekiem, ar grūti audzināmiem bērniem, ar dzērājiem un ar kašķu<br />
meklētājiem. Jautājums, vai mums ir šiem ci<strong>lv</strong>ēkiem ko dot, vai mēs atmetam ar roku<br />
un sakām: Te neko nevaram izdarīt.<br />
Evaņģēlists raksta: “Viņš bija pasaulē, un pasaule caur Viņu radusies, bet pasaule<br />
Viņu nepazina.<br />
11 Viņš nāca pie savējiem, bet tie Viņu neuzņēma.”<br />
Uzņemt Jēzu. Tas ir uzņemt svešinieku. Vecā Derībā izrādās, ka Ābrahāms, aicinot<br />
svešiniekus baudīt savu viesmīlību, bija uzņēmis eņģeļus, Dieva vēstnešus. Krievijā<br />
bija tradīcija, ka mājās viena vieta pie galda palika tukša, gaidot Kristu, svešinieku,<br />
kas varēja klauvēt pie durvīm un prasīt kādu žēlastības dāvanu. Dievs ir nojaucis<br />
robežas starp Viņu un mums. Viņš Kristū kļūst tik tuvs un pieejams, ka tas mūs baida.<br />
“Ko – vai tad man visu gadu būtu jānodarbojas ar labdarību, man pilnīgi pietiek, ka es<br />
uz Ziemsvētkiem noziedoju kādu santīmu. Kad tad lai es taisu savu biznesu?” Ir tik<br />
viegli Dievu iesprostot baznīcā, pie altāra, svētkos un svētdienās, lai mums pašiem<br />
nebūtu jāmaina sava dzīve, sava ikdiena.<br />
Bet tie, kas tic Viņa Vārdam, kļūst par Dieva bērniem. Ja mēs atļaujam to, ka Jēzus<br />
ienāk mūsu dzīvē, Viņš mūs pārmaina un rada mūs no jauna. Viņa mīlestība ļauj<br />
mums saskatīt Dievu, modina mūsos pateicību, prieku, mieru. Lūgsim, lai mēs dotu<br />
Dieva Vārdam mājvietu mūsu sirdīs. Āmen!<br />
Mācītāja Mārtiņa Urdzes sprediķis 2010. gada 26. decembrī - pārdomām Ziemsvētku<br />
laikā.<br />
www.<strong>kalpot</strong>.<strong>lv</strong>, 04.01.2011.
Par Ziemsvētku pasākumu Liepājas diakonijas<br />
centrā<br />
28. decembrī Liepājas Diakonijas centrā notika Ziemsvētku pasākums centra<br />
diakonijas darbiniekiem. Tas sākās ar lūgšanu un Ziemsvētku dziesmu kopīgu<br />
dziedāšanu.<br />
Pēc tam visus sveica mācītājs Mārtiņš Urdze, stāstot rakstnieces Selmas Lāgerlēvas<br />
Ziemsvētku stāstu par kāda bruņinieka varoņdarbu, laikā, kad krustneši iekaroja<br />
Jeruzālemi. Kā viņš, ga<strong>lv</strong>enais iekarotājs un cīņas uzvarētājs, neskatoties uz visām<br />
likstām un ceļā draudošajām briesmām un grūtībām, pildīja cīņas biedriem doto<br />
solījumu – aizdegtu svecīti no Jēzus kapa vietas aiznesa līdz savai dzimtajai vietai,<br />
pašai Florencei, kur to iedeva baznīcas bīskapam rokās. Kad bīskaps jautāja šim<br />
vīram, kur ir viņa liecinieki, baznīcā ielaidās liels putns, kas lidojumā strauji metās<br />
virsū svecei, tā, ka aizdegās viņa spārni, ar kuriem viņš aizdedza baznīcas sveces. Un<br />
bīskapam bija jāpiekrīt, ka tā ir Dieva zīme.<br />
Diakonijas pasākuma turpinājumā klātesošie nosauca savus vārdus, sveica viens otru,<br />
lasīja dzeju, piedalījās draudzīgās rotaļās un loterijā un baudīja garšīgos cienastus.<br />
Dāvanā katrs saņēma smaržīgu egles zariņu ar vaska svecīti – eņģelīti, kas ir ci<strong>lv</strong>ēku<br />
ar īpašām vajadzībām roku darbs.<br />
Sirsnīgi pateicamies visiem svētku organizētājiem un vēlam mīlestības un svētīgas<br />
rosības bagātu Jauno Gadu ikvienam! www.<strong>kalpot</strong>.<strong>lv</strong><br />
31.12.2010.
Dievs, palīdzi man Tev nepalīdzēt...<br />
25. decembrī (2003. g.)<br />
Ziemsvētki. Vakar vakarā klausījos dievkalpojumu no Rīgas doma. Archibīskaps<br />
sprediķī pieminēja ci<strong>lv</strong>ēku vēlmi sākt dzīvi vēlreiz no gala. Tad skaidrāk kā jebkad<br />
sapratu, ka to nepavisam nevēlos. Tik brīnumlabi ir ar dzīvi tagad nonākt galā, Dieva<br />
žēlastības apņemtai. Dievs labi dar’, ko darīdams.<br />
Un šorīt arī tādā sevišķā skaidrībā redzēju, ka beidzot patiešām varu visu pilnībā<br />
nolikt un atstāt Tēva ziņā. Ja viņš reiz mani vada, tad tas var būt tikai par labu man,<br />
pilnīgi bez manām pūlēm. "Dievs, palīdzi man Tev nepalīdzēt…" (O. Cakars).<br />
Dzejnieces, klaidu latvietes Liepājas Krusta draudzes locekles Irmas Fejeres-<br />
Rožukalnes (mūžībā) dienasgrāmata, kurā autore dalās savas ticības dzīves vairāku<br />
gadu (2002. - 2010.) svarīgos notikumos, lasāma www.<strong>kalpot</strong>.<strong>lv</strong> sadaļā 'No mūsu<br />
ci<strong>lv</strong>ēku dzīves'.<br />
<strong>kalpot</strong>.<strong>lv</strong><br />
31.12.2010.<br />
Izdota K.F.Vislofa grāmata „Dienišķā maize”<br />
Luterisma mantojuma fonds ir izdevis Karla Ferdinanda Vislofa grāmatu “Dienišķā<br />
maize”, kuras autors izdevumā piedāvā ikdienas pārdomas par Dieva vārdu.<br />
Vairāk info: www.lelb.<strong>lv</strong>
Draugu apsveikumi Ziemsvētkos<br />
* * *<br />
Tur tālajā mīļajā Betlēmē<br />
Kā bērniņš reiz Pestītājs piedzima<br />
Un dzīves tumšajā ikdienā<br />
Daudz gaišu cerību atnesa.<br />
Un tomēr – drīz cerības izdzisa,<br />
Jo Jēzu pie krusta tie redzēja…<br />
Viņš nācis bij` ne godu gūt,<br />
Bet – patiess Glābējs ci<strong>lv</strong>ēcei būt.<br />
Mums šodien nav jāiet uz Betlēmi –<br />
Sirds ir tā vieta, kur mājot Viņš grib.<br />
Sirdstronī Jēzus ja valdnieks būs,<br />
Dzīve mums vērta, svētīga kļūs.<br />
Novēlam jums visiem gaišus un priecīgus Kristus dzimšanas svētkus !<br />
Lai tikpat gaišas šajos svētkos ir jūsu domas un sirdis !<br />
Lai Dieva miers un mīlestība caur atvērtām sirds durvīm ienāk jūsu sirdīs, namos un<br />
ģimenēs.<br />
Un lai tā Kunga svētīts ir arī Jaunais 2011. Dieva žēlastības gads !<br />
Mācītājs Edgars Šneiders ar ģimeni<br />
Draugu apsveikumi lasāmi arī Dzejas piezīmēs.<br />
30.12.2010.
Vai tu gribi būt kā eņģelis?<br />
Man šodien ir laba ziņa, ko citiem pavēstīt. Lai gan nebūs kas iepriekš nedzirdēts. Vai<br />
nav jauki droši zināt, ka labais ci<strong>lv</strong>ēkos neizsīkst un nebeidzas? Neskatoties uz<br />
grūtībām, kuras neizbēgami nākas piedzīvot, ci<strong>lv</strong>ēki joprojām ir atvērti ne tikai, lai<br />
saņemtu, bet arī, lai palīdzēt tiem, kam klājas vēl grūtāk. Vai laikā, kad notiek tomēr<br />
daudz ļaunu lietu, tas nav vēl brīnums!? Nebaidīties no ļaunuma, nedomāt par to, ka<br />
vari tikt izmantots, piemānīts, apkrāpts, maldināts, aplaupīts, padarīts bezpalīdzīgs,<br />
pat iznīcināts… Jo kādēļ no tā būtu jābaidās tiem, kas saņēmuši Labo ziņu?<br />
Saņēmuši!!! To Ziņu, kas kā glābšanas iespēja tiek dota pilnīgi visiem: „Bet eņģelis<br />
uz tiem sacīja: „Nebīstieties, jo redzi, es jums pasludinu lielu prieku, kas visiem<br />
ļaudīm notiks: jo jums šodien Pestītājs dzimis, Dāvida pilsētā, kas ir Kristus, Tas<br />
Kungs.” (Lk 2:10-11)<br />
Protams, ka ir prieks par bērniņa piedzimšanu - vecākiem, tuviniekiem, lielai daļai<br />
noteikti. Taču, kādēļ būtu jāpriecājas pilnīgi visiem, ja tieši ar šī bērna, Jēzus Kristus,<br />
vārdu uz lūpām pēc tam arī slepkavos vai, izmantojot uzticību, centīsies „skalot<br />
ci<strong>lv</strong>ēkiem smadzenes”…? Bet, paldies Dievam, arī man Viņš atklājis, ka šis Bērns,<br />
kad paaugsies, dos (devis) mācību, kuru dedzīgi studējot un ticot, katram tūlīt būs<br />
skaidrs, kas patiesi tiek darīts Dieva Mīlestības (Kristus) vārdā, bet kas ir kāda cita …<br />
roku darbs!!! Tieši šīs zināšanas un lūgšanas tad arī palīdz izvairīties un izsargāties no<br />
ļauna tad, kad dotā Dāvana pieņemta. Vai būtu jānosoda tos, kas nepieņem? Tad man<br />
tas nav jādara, lai nepiedzīvotu, ka pašai tā izkrīt no rokām… Vai Kristus viņus<br />
nosoda? „Un, ja kāds Manus vārdus dzird un neievēro, Es to netiesāju; jo Es<br />
neesmu nācis pasauli tiesāt, bet pasauli atpestīt.” (Jāņa 12:48)<br />
Vai būtu jāuztraucas par tiem, kas kavējas vai atsakās pieņemt? Kādēļ, ja ir, kas<br />
nemaz nevēlas pieņemt, pat atgrūž vai noniecina? Kā, piemēram, ja es uzdāvinātu<br />
kādam svētkos kliņģeri, viņš izurbinātu no tā rozīnes - labāko, pārējam ļautu sakalst<br />
un pēc divām trim dienām, sajutis izsalkumu, nāktu no manis lūgt maizi. Dusmoties?<br />
Atteikt? Pārmest? Pamatoti? Bet žēl. Un, noteikti ņemot vērā, ka redz un žēlo arī<br />
Dievs.<br />
Nezinu, vai dzīvi var nodzīvot ideāli, perfekti un pareizi, ticot pareizi… Bet esmu<br />
pilnīgi droša, ka ci<strong>lv</strong>ēks, kurš apga<strong>lv</strong>o, ka viņš tic Dievam, ticēs arī Kristum un tam,<br />
kas Bībelē par Viņu teikts. Ka, pateicoties Viņam, mums visi grēki tiek piedoti. Kurš<br />
tādai laimei negribēs ticēt! Kādēļ? Lai paturētu savus trūkumus un netikumus? Vai<br />
vispār kādam varētu būt prieks no tiem? Nedomājot par apkārtējiem… Zinot baušļu<br />
patieso nozīmi, ka tie sargā Dieva dotās ci<strong>lv</strong>ēktiesības (!!!)…Vai tā būtu grēksūdze, ja<br />
ci<strong>lv</strong>ēks neatzīst savas kļūdas, bet uzskata, ka iepretī citiem vienmēr rīkojas pareizi?<br />
Vai kāds sevi uzskata par pilnīgi bezgrēcīgu? Kur tad slēpjas jēga… - neticēt Bībelei,<br />
kristīgās Baznīcas mācībai? Vai patiesi Dievticīgs ci<strong>lv</strong>ēks vispār spēj neticēt tam, kam<br />
citi Dievticīgi tic? Kā veselai atzītai zinātne, teoloģijai. Neredzu pamata kādai no<br />
zinātnes sastāvdaļām ticēt vairāk, piemēram, fizikai, nekā teoloģijai, kura pēc būtības<br />
sevī ietver vairāk, arī fiziku.<br />
Kādas emocijas jūs pārņemtu, ja nāktos pēkšņi dzirdēt apga<strong>lv</strong>ojumu, ka droši var<br />
neuzticēties fizikas likumiem par elektrību, jo nenotiks nekas ļauns, rīkojoties ar to<br />
neuzmanīgi, pēc patikas? Gribētos smaidīt, smieties vai raudāt? Ja jūsu draugs vai<br />
tuvinieks vēlētos uz „savas ādas” pārbaudīt kādu pseidozinātni, kuras likumi ar Bībeli<br />
ir pretrunā vai tiek noraidīti? Kā, piemēram, astroloģija, numeroloģija, cita veida
dievturības, nekristīgas dziedināšanas u.c., kas nav oficiāli atzītas, tikai izplatītas un<br />
izplatījušās, pašsertificējušās. No kurām tik daudzi cietuši un cieš ne tikai fiziski, pat<br />
garīgi neatgriezeniski… Vai potenciālajiem upuriem šo faktu nepietiek? Jo tik un tā<br />
gribas pašiem pārliecināties: ja nu man tomēr izdodas „noķert tikai kaifu”…? Paņemt<br />
labāko no visa. No kā? No okultisma, kas iepretī Dieva vīnam darbojas kā<br />
narkotikas!? Dabūt no velna vērtīgāko, kas tam ir, bez ga<strong>lv</strong>enās sastāvdaļas tajā - viņa<br />
paša? Kā gan!?<br />
Bet, ja ci<strong>lv</strong>ēks ir labs, dara tikai labus darbus, kā ļaunais, sliktais viņu var skart?<br />
Vai nereti nav tā, ka ci<strong>lv</strong>ēki tikai domā, darām labu, aizmirstot pajautāt Dievam un<br />
otram personīgi: vai tas ir vajadzīgs, kas īsti ir vajadzīgs? Vai labais tad nepārtop par<br />
savas gribas, manieru un izpratnes netiešu, bet uztiepšanu būtiskās lietās? Nemaz<br />
nejautājot par regulāriem, it kā, sīkumiem.<br />
Paldies Dievam, arī man dažu gadu laikā bijusi iespēja pārliecināties, ka katrs<br />
jautājums, ko, iepazīstot Bībeli, esmu pārbaudījusi dzīvē – atbilst patiesībai, ir tas<br />
labākais, lai gan ticēju tam jau agrā bērnībā, kad īpaši neviens to vēl nemācīja. Jau<br />
pirms kristības vēroju, kā šie likumi darbojas arī neticīgo dzīvē. Taču: ticībā – ar<br />
pievienoto vērtību – svētību, neticībā – kā atgriezeniska cēloņu/ seku sakarība.<br />
Bet Dievu var atrast ne tikai Bībelē, arī citur, ne tikai baznīcā… Jā gan, nezinu<br />
gadījumu, ka kāds būtu vēlējies un būtu arī izdevies Viņu ieslēgt baznīcā līdz<br />
nākamajai svētdienai… Saprotu, ka Baznīca (neredzamā) bezmērķīgi negaida, ka kāds<br />
nāks, bet pati (caur redzamo…) iet pie ci<strong>lv</strong>ēkiem. Taču, nevis, lai baidītu, draudētu un<br />
iebiedētu, nomētātu, izsmietu, piekasītos, pasludinātu kādam vēsti par pazudināšanu<br />
vai pazudinātu, BET(!) - lai pasludinātu Mīlestību. Bet kurš tad to nezina un nepazīst,<br />
katra vārda galā… un ticība mīlestībai - katram sirdī. Kāds tam sakars vēl ar vietu,<br />
kur uzcelta baznīcas ēka?!<br />
Baznīca, kurai piederu, pasludina vēsti par tik Lielāko un cēlāko Mīlestību: tieši šajā<br />
naktī pirms 2000 gadiem piedzima Dieva Dēls – reizē Dievs un Ci<strong>lv</strong>ēks, vienīgais<br />
ci<strong>lv</strong>ēks pasaulē, kurš negrēkoja, nenodarot nevienam pāri, bet dziedināja bezcerīgi<br />
slimos, uzmodināja mirušos, jau tuvinieku apraudātus, mūsu grēku dēļ pats mira<br />
kaunpilnā nāvē un Lieldienās pats uzcēlās no mirušajiem, lai ci<strong>lv</strong>ēki beidzot iepazītu<br />
Dieva mīlestību visā tās pilnībā, Viņa brīnumus – reālajā dzīvē. Jo, piemēram, pirms<br />
tam (un arī tagad) Viņš varēja paēdināt 5000 - 7000 ci<strong>lv</strong>ēku tuksnesī, sadalot dažas<br />
maizes un zivis starp tiem tā, ka visi sātīgi paēda un vēl pāri palika. Apsolītais<br />
mantojums, ko Viņš atstāja Savai, kristīgajai Baznīcai. Ja tas tā nebūtu, domāju,<br />
apsolījumi nepiepildītos, bet pati esmu lieciniece – piepildās! Ticībā. Vai tas nozīmē,<br />
ka tie, kas tic Dievam, nepazīstot Kristu, ir sliktāki? Vai ci<strong>lv</strong>ēks, kurš izvēlas pieņemt<br />
Tēva mantojumu atšķirībā no tiem, kuri atsakās, ir labāks?<br />
Piekrītu, ir labi ticēt Dievam (Mīlestībai) – gan baznīcā, gan ārpus tās. Tikai pastāv<br />
viena atšķirība – manuprāt, diezgan būtiska. Jo Mīlestību piedzīvo daudzi, bet ne<br />
katram tā pieder… Kļūstot par kristieti, saņemot kristību, ci<strong>lv</strong>ēks piekrīt ne tik vien<br />
ticēt, bet būt ar Dievu personīgās pastāvīgās attiecībās. Kļūt no Dieva meklētāja,<br />
sarunu biedra, īrnieka, darba ņēmēja, apstākļu izmantotāja vai tml. par Viņa bērnu,<br />
caur kristību, piedzimt vēlreiz – atdzimt – no augšas, no Dieva Gara. Savukārt,<br />
baznīcas ēka un draudze ir tā vieta, kur svinēt šo priecīgo notikumu, pie Dievgalda.<br />
Visiem kopā konkrētā vietā, kā Kristus to iedibinājis. Tādu Dievu man ir bijis gods<br />
iepazīt Baznīcā, un ir laime sastapt regulāri, dievkalpojumos. Un saprast to, ka, ejot uz
Baznīcu, es Viņam sekoju – nāku pie Viņa, bet pēc dievkalpojuma Viņš man nāk līdzi<br />
– pavada, uzklausa, palīdz, vada, atbalsta un nepamet. Vai ci<strong>lv</strong>ēks pats ir spējīgs kaut<br />
ko tādu izfantazēt? Ja pats, tad domāju, ka viņa dzīvē vairs reāli nepiepildītos Bībelē<br />
apsolītās svētības, jo, lai nu ko, bet Dievu ap stūri apvest nevar… Piepildās tikai tiem<br />
un tādēļ, ka tic? Un šodien taču arī daudzi par Viņu raksta… Jā, bet ja kādam gadās<br />
noticēt meliem, vai tie arī piepildās, vai tikai šķietami? Līdz atklājas, ka solītais<br />
saņemts nav, bet melim neko nevar pārmest, pārmēru viltības dēļ… It sevišķi, ja<br />
rakstītajā tikusi pieminēta dievišķā gaisma, reizēm pat iepīts Jēzus vārds, tikai citā<br />
nozīmē – nevis, lai pašaizliedzīgi Viņam sekotu (risinātu problēmas, kā Viņš to<br />
darīja), pēc Bībeles drošajām norādēm, bet vilinot izzināt dievišķos noslēpumus ar<br />
augstāku garīgu būtņu starpniecību. Kādēļ tomēr daudzi uzķeras? Kamēr ir<br />
pārliecināti, ka arī viņus ap stūri apvest ir pilnīgi neiespējami. Kādēļ iesaistās tik<br />
bīstamajās attiecībās ar zemākstāvošu garu pasauli, nekā Dievs, nepārbaudot, ko par<br />
to saka Viņš, Svētajos Rakstos? Neieklausoties ci<strong>lv</strong>ēkos, kuri ir nonākuši citu garu<br />
atkarībā, par ko Bībele brīdina, ka ci<strong>lv</strong>ēka dvēselei tas ir garīgi nāvējoši, ne uzreiz,<br />
pamazām, nemanāmi, <strong>lēni</strong> un mokoši… kā notiek, ja ci<strong>lv</strong>ēki sāk kārot vairāk, nekā<br />
viņiem ir ļauts, kad Adāma un Ievas piemērs nešķiet ticams un pārliecinošs. Ka<br />
nevienam līdz šim, lai kādas zināšanas viņš iegūtu un pārvaldītu, nav izdevies valdīt<br />
pār apstākļiem, pakļaujot tos vai citus ci<strong>lv</strong>ēkus saviem priekšstatiem vai iegribām<br />
ilgstoši…<br />
Paldies Dievam, Viņš to nepieļauj! Viņš glābj! Jo Kristus – Dievs ci<strong>lv</strong>ēka izskatā – ir<br />
piedzimis tieši tev un man. Bet Baznīca Viņu nav privatizējusi, iesprostojot būros<br />
Dieva eņģeļus kā papagaiļus, lai katru gadu Ziemsvētkos uz mirkli izlaistu, uzjautrināt<br />
un smīdināt, ar vienu un to pašu frāzi, tikmēr sev paturot pārāku gudrību. „Tanī pašā<br />
laikā Jēzus iesāka runāt un sacīja: „Es Tev pateicos, Tēvs, debesu un zemes<br />
Kungs, ka Tu šīs lietas esi apslēpis gudriem un prātniekiem, un tās esi zināmas<br />
darījis bērniem.” (Mat 11:25)<br />
Brīnumainu manā sirdī kristīgo Vēsti padara arī tas, ka laikā, kad daudzi cenšas tikt<br />
pie dievišķas gudrības, piemēram, caur austrumu mācībām, trīs gudrie ķēniņi no<br />
austrumu zemes (jo Bībele viņus sauc par gudriem!) jau toreiz, pirms vairāk kā 2000<br />
gadiem, devās meklēt Jēzus bērniņu, atrada un atdeva Viņam visas savas bagātības,<br />
cik saprotu, ar agrāko zināšanu palīdzību iegūtas. Lūk! Bet arī tiesa, ka katram savs<br />
laika daudzums un ceļa garums nepieciešams, lai pie Kristus nonāktu. Cerams. Taču,<br />
lai tas vispār notiktu, Dieva eņģelis nāk pasludināt. Nevis kaut ko pārāku un precīzāku<br />
par Bībeles mācību, kā tagad caur dažiem saviem starpniekiem apga<strong>lv</strong>o modernie<br />
eņģeļi… Bet Dieva eņģelis sludina tikai un vienīgi labi zināmo, taču ne visu vēl<br />
pieņemto vēsti par Dieva Dēlu, kuru Viņa sekotāji pazīst kā labu, tikumīgu, svētu,<br />
bezgrēcīgu u.tml. Lai ci<strong>lv</strong>ēki uzņemtu savās sirdīs Viņa pašaizliedzīgo mīlestību,<br />
iekārīgas un paģērošas, alkatīgas (slēpti vai arī neapzināti, lielākā vai mazākā mērā)<br />
patmīlības vietā.<br />
Vai varētu būt, ka atsevišķiem ci<strong>lv</strong>ēkiem joprojām ir grūti Kristu pieņemt, jo būtībā<br />
Viņš ir daudz labāks un pārāks? Kā jau Dieva Dēls. Taču pats Dievs mūs nevērtē<br />
zemāk par Viņu, bet salīdzina… Kuram gan, uzzinot par to, arī vēl tagad negribētos<br />
tam vienkārši ļauties? Cik saprotu, nav daudz būtisku lietu, kas tam traucētu – kā vien<br />
nezināšana vai kāds maldīgs, stereotips priekšstats par kristīgo Baznīcu, ja tāds spēj<br />
pastāvēt.
Bet es esmu ci<strong>lv</strong>ēks, kura pienākums ir dalīties, ko esmu piedzīvojusi pēc tam, kad<br />
eņģeļa sacītais: „Nebīstieties, jo redzi, es jums pasludinu lielu prieku, kas visiem<br />
ļaudīm notiks…” dziļi personīgi uzrunāja arī mani, un manā dzīvē tas notika...<br />
Katram, kurš vēlas piedzimt no jauna, atdzimt, garīgi atmosties, vēlu: sadzirdēt Dieva<br />
eņģeli un kļūt par laimīgu Dieva bērnu, kas spēj ne tikai ticēt un piedzīvot brīnumus<br />
baznīcā vai ārpus tās, bet veikt tos, citu labā. Lai kļūst arvien vairāk to, kas kristīgi (ar<br />
minimāliem resursiem) prastu palīdzēt pēc iespējas daudziem mūsu tautā, kuri jau un<br />
vēl joprojām ir uz izmisuma robežas...<br />
Lai Dieva Dēla, Jēzus Kristus, spēks un gudrība mums palīdz!<br />
Pārdomās un piedzīvotajā dalījās Inga Audere<br />
24.12.2010.<br />
Mazu brīdi pirms gaismiņas...<br />
"Mazu brīdi pirms gaismiņas...", Ziemsvētku ieskaņas koncerts notika arī Liepājas 15.<br />
vidusskolā. Bērni, ar pedagogu mīļu gādību un vadību, veltīja to savām ģimenēm.<br />
"Tikai vienreiz gadā ir skaistākā nakts - Ziemassvētku nakts, kad visspožāk spīd<br />
zvaigznes un ci<strong>lv</strong>ēku sirdis pilda miers un siltums. Šis ir laiks, kad visiem gribas būt<br />
mīļiem un labiem, gribas izdarīt ko labu citiem, iepriecināt kādu. Un tāpēc arī mēs<br />
gribam ar šo koncertu iepriecināt jūs visus," bērnu vārdā tētus un māmiņas, brālīšus<br />
un māsiņas uzrunāja koncerta vadītāja, skolas audzēkne un skolēnu līdzpārvaldes<br />
aktīviste.
Koncerts sākās ar otro līdz ceturto un piekto līdz devīto klašu koru dziesmu mīlestībā<br />
pāri plūstošu izpildījumu, mūzikas skolotājas Ivetas Loginas vadībā. Kad mazo<br />
mākslinieku balsis, saplūstot vienā veselumā, gleznoja klausītājiem ainu, kā mazu<br />
brīdi pirms gaismiņās Dievs pārstaigā zemi... ticu, ka Viņš bija mūsu vidū un sajuta<br />
gaišu prieku un siltumu, kā mēs... Arī no ritmikas un deju skolotājas Ainas Apenes,<br />
skolotājas Intas Buces, skolotājas Baibas u.c. audzēkņu snieguma - dejoja gan jaunāko<br />
klašu mazie rūķi, gan tautas deju ansambļi un ritmikas deju ansambļi. Dziedāja kori,<br />
ansamblis un solisti: audzēknes Zane, Līva un skolotājs Jurijs Makārovs, kā arī<br />
klātesošie.<br />
Pasākuma noslēgumā sirsnīgi visus uzrunāja skolas direktors Gints Ročāns. Audzēkņu<br />
radošajiem kolektīviem un to pedagogiem tika pasniegtas dāvanas.
Ar "Klusa nakts, svēta nakts" kopīgu dziedājumu, no špikerīšiem... vecākiem<br />
dāvātajiem skaistajiem bērnu apsveikumiem, mājup devāmies Svētku<br />
noskaņas pildītām sirdīm, kurās Ziemsvētku lielā notikuma gaidīšanas sēkliņa arī šajā<br />
vakarā tika iesēta.<br />
Sakām mīļu paldies 15. vidusskolas vadībai, pedagogiem un audzēkņiem par svētīgo<br />
Gaismas un Mīlestības mirkli, koncertu. Egineto.<strong>lv</strong>, Inga<br />
/Ziņa var tikt vēl nedaudz papildināta/.<br />
Saruna svētkos ar Egineto.<strong>lv</strong> administratoru Jāni<br />
Diekontu /fragments/<br />
Svarīgi ir, kur atrodas sirds<br />
Jānis Diekonts, LELB Priekules draudzes lektors, interneta mājas lapu:<br />
www.egineto.<strong>lv</strong> un www.luteranidzivibai.<strong>lv</strong> administrators. Kristīts un iesvētīts<br />
Liepājas Lutera ev. lut. draudzē 2004. gada rudenī.<br />
Precējies. Sieva Ieva Diekonte kopā ar viņu piedalās Baznīcas kalpošanā. Uz<br />
sarunu Jāni aicina Inga Audere: Esam pazīstami ar Tevi aptuveni sešus gadus, kopš<br />
sāki <strong>kalpot</strong> Lutera draudzē. Reiz kāds mazs puisēns pavēra zāles, kurā Tu vadīji<br />
nodarbību, durvis, un mēs ieraudzījām, ka telpa ir pilna ar jauniem ci<strong>lv</strong>ēkiem, kas<br />
studē Bībeli. Kā Tev izdevās uzrunāt tik daudz gados jaunu brāļu un māsu? Kā sajuti<br />
Dieva palīgu? Vai bija viegli jaunam kristietim izšķirties par soli - tūlīt uzņemties šīs<br />
kalpošanas vadību?<br />
/Saruna atsaukta 2011.gadā/
Priecīgus svētkus, Latvija, dārgā!<br />
18. novembris – Latvijas Republikas proklamēšanas diena<br />
Kā Pāvils Tev vēstuli rakstu,<br />
Latvija mana, dārgā,<br />
Un lūdzu: pacel acis<br />
Kā māte uz saviem bērniem,<br />
Lai saprastu visas tautas,<br />
Cik dārgi un mīļi Tev esam!<br />
Lai nevar vairs svešā malā saukt<br />
Tavus ļaudis par bāriem.<br />
No cietējiem nenovērs skatu,<br />
Kam dienišķās garozas trūkst,<br />
No akmeņiem neliec cept maizi…<br />
Un neļauj par ubagiem kļūt.<br />
Par vēlu ar reklāmām treknām<br />
Vien spodrināt Tavu tēlu;<br />
Sen laiks ņemt talkā birstes<br />
Un izmēzt dvēseles kaktus,<br />
Lai saprastu visi tautā -<br />
Ne vārdos, ne mantā ir Spēks;<br />
Var TIKAI Mīlestībā<br />
No drupām Namu celt.<br />
Kā Pāvils – vēstuli rakstu,<br />
Latvija mana, dārgā -<br />
Ar asarām kājas Tev mazgāt,<br />
Ja vien tas palīdzētu.<br />
Lai spējam nākt Dieva priekšā<br />
Ar kreklu neaptraipītu<br />
Un sacīt: uz vēstulēm mūsu<br />
Dievs vienmēr atbildi sūta!<br />
Tēvs, svētī Latviju!<br />
Savu dārgo Zemi un tautu sveicot, Egineto.<strong>lv</strong>
Mīlestībā sveicam Triju Zvaigžņu ordeņa saņēmējus<br />
11.novembrī, Lāčplēša dienā Valsts prezidents Valdis Zatlers Triju Zvaigžņu ordeni<br />
un citus valsts apba<strong>lv</strong>ojumus pasniedzis 40 ci<strong>lv</strong>ēkiem. To vidū ir arī LELB<br />
evaņģēliste, Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas Ieslodzījuma vietu pārvaldes<br />
Iļģuciema cietuma kapelāne Rudīte Losāne un LELB mācītājs, ērģeļbūves meistars<br />
Jānis Kalniņš. R. Losāne apba<strong>lv</strong>ojumu saņēma par nesavtīgu un pašaizliedzīgu<br />
ieguldījumu ieslodzīto resocializācijas procesa organizēšanā un pilnveidošanā<br />
Latvijā. Savukārt J. Kalniņš tika apba<strong>lv</strong>ots par nozīmīgu devumu un nesavtīgu<br />
ieguldījumu ērģeļu būvēšanā un atjaunošanā dievnamos Latvijā un pasaulē.<br />
/www.lelb.<strong>lv</strong>/<br />
* * *<br />
/Daigas Lapānes zīm. Zvaigžņu gaisma./<br />
Jau atkal zvaigzne krīt<br />
Un iekrīt<br />
Kādam tieši plaukstā<br />
Un atliek vēlēties<br />
Lai mūžam nenodziest<br />
Bet ticot cerot<br />
Mīlot patiesībā<br />
Spēt debesis mums<br />
Līdzās saskatīt<br />
Jau atkal zvaigzne krīt<br />
Bet tādēļ<br />
Zvaigžņu nekļūs mazāk<br />
Vēl Gaismas vainags<br />
Ziedēs debesīs<br />
Tik ilgi kamēr<br />
Sirdis apmirdzētas<br />
Spēs citiem arī<br />
Zvaigznes dāvināt
* * *<br />
Mīlestībā pateicamies Jums par svētīgo, nesavtīgo darbu un pašaizliedzīgo<br />
ieguldījumu.<br />
Lai Dievs Jūs bagātīgi svētī un veldzē! Egineto.<strong>lv</strong><br />
Atvērta Ilzes Kalmes dzejas istaba. No sirds sveicam!<br />
/Ilze Kalme/<br />
Atceros. Zvaigznes diena. Precīzāk - salta un "pārāk" balta, piesnigusi dienas<br />
novakare, šā gada sākumā. Atveru 'Dzejas piezīmes', lai pārliecinātos, vai kādam būs<br />
šājā dienā vēlme publicēt dzeju. Jā - priecīgs pārsteigums. Jauna dzeja,<br />
jauns pieteikums - Ilze Kalme. Un kopš tā brīža, paldies Dievam, Ilze ir līdzās. Ar<br />
dzeju, labu vārdu, ziņām un tamlīdzīgi, garīgi. Bet šodien - svinam! Atvērta Ilzes<br />
dzejas istaba, kurā varam baudīt viņas dzeju, lasīt miniatūru - iepazīties ar autori.<br />
Saku mīļu paldies Ilzei par draudzību un sadarbību. Un Jānim Diekontam, kā allaž<br />
- par istabas izveidi.<br />
Sirsnībā un pateicībā, Inga, redaktore
"Nevienam nav lielākas mīlestības kā šī,<br />
ja kāds savu dzīvību nodod par saviem draugiem."<br />
(Jāņa 15:13)<br />
*<br />
Mirdz sārtas lāses<br />
Gaišā dienā<br />
Zem melnām bruņām<br />
Ledus sprāgst<br />
Līdz sasprāgst<br />
Ienaidnieka zobens<br />
Ne lūgts ne saukts<br />
Ne aicināts<br />
Un paceļ tauta<br />
Savas acis<br />
Un paliek svētā lūgšanā<br />
Kad brālis dodas<br />
Dieva pēdās<br />
Pie miera<br />
Zemē atpirktā...<br />
Sveicam mūsu mīļo tautu Lāčplēša dienā! Egineto.<strong>lv</strong><br />
11.11.2010.
Dzejas krājumu "Baltijas vējš" atverot<br />
Trešdien, 3. novembrī Liepājas vācu-latviešu tikšanās centrā notika nebijis pasākums<br />
- daudznacionālā dzejas krājuma "Baltijas vējš" atvēršana. Piedalījās izdevuma<br />
redkolēģijas pārstāvji, dzejnieki u.c. Muzikālo gaisotni uzturēja Jānis Imants<br />
Birzkops. Par ideju pastāstīja tās autore Ilga Auza.<br />
Projekta vadītāja Ērika Birzkopa pateicās Ilgas kundzei par šo ideju un atbalstu.<br />
Viņa dalījās, kā noritējis darbs. Interesanti bija uzzināt, ka visjaunākā krājumā<br />
iekļautā dzejnieka Riharda Švarcmana, kurš dzīvo Izraēlā, bet vasarās viesojas<br />
Liepājā, darbs no latviešu valodas atdzejots ivritā, pēc tam ticis nosūtīts uz Izraēlu,<br />
rediģēšanai.<br />
Klausītājus uzrunāja arī redaktori Edvīns Tauriņš un Olga Krila, kura sacīja, ka<br />
krājuma nosaukums ir Vēstures, mūzikas, poēzijas cienītāju Liepājas apvienības<br />
OLIMPs dots. Viņa piekrītoši apstiprināja jau Ērikas B. domu, ka viena lieta ir dzeju<br />
pārtulkot, bet pavisam kas cits - to atdzejot. Un tad, ja atdzejotājs ir centies uztvert<br />
autora sacīto ar sirdi, tulkojums nezaudē, bet ļoti iegūst, dvēseles radniecībā.<br />
Pateicības vārdus teica arī Kirils Bobrovs, viens no dzejas autoriem, laikraksta<br />
"Kurzemes Vārds" žurnālists. Projekta koordinators Konstantīns Visockis sacīja, ka<br />
šāds dzejas krājums pie mums ir unikāls, jo Latvijā līdzīgs līdz šim nav izdots.<br />
Visiem grāmatas veidošanā iesaistītajiem tā tika dāvināta. Pasākuma dalībnieki bija<br />
vienoti uzskatos, ka šo sadarbību būtu vērts turpināt, domājot par nākamo krājumu.<br />
Grāmatu ierobežotā daudzumā vēl iespējams iegādāties. Interesentus lūdzam zvanīt pa<br />
tālr. 26003494 Ērikai.<br />
Vēl bildēs:
08.11.2010.<br />
Liepājas baptistu Nācaretes draudzei jauna<br />
mājaslapa<br />
Liepājas baptistu Nācaretes draudze nesen atvērusi interneta mājas lapu, kurā<br />
iespējams noskatīties vairāku dievkalpojumu, kas notikuši šajā draudzē,<br />
videoierakstus.<br />
Mājas lapas adrese: http://vimeo.com/channels/nacaretesdraudze/page:1<br />
07.11.2010.
Atvērta Daigas Lapānes dzejas istaba. Mīļi sveicam!<br />
Ar Daigu Lapāni iepazināmies, šķiet, pavisam nesen, šajā vasarā, bet sajūta tāda, it kā<br />
pazītu viņu vienmēr. Draudzības siltums un mīļums, ko Daiga izstaro un dāvā,<br />
caurstrāvo viņas kolorītos mīlestības darbus, kuri tagad lasāmi un skatāmi arī autores<br />
dzejas istabā, Egineto. Tajā var iepazīties ar viņas dzeju, biogrāfiju, zīmējumiem,<br />
interviju, kā arī visām Daigas publikācijām šajā portālā / izvēloties dzejas istabā vārdu<br />
Publikācijas, uzklikšķinot uz atbilstošā raksta virsraksta, varēsiet tos lasīt pilnībā/.<br />
Istabu iekārtojis Jānis Diekonts.<br />
Mīļi pateicamies Daigai par skaisto un ražīgo sadarbību! Sveicam viņu mūsu vidū!<br />
Egineto.<strong>lv</strong><br />
*<br />
Ik lāsē pilnība<br />
no debesīm,<br />
ik asnā,<br />
kad tas pretī saulei dīgst,<br />
ik sirdī pilnība,<br />
kad Mīlestības kauss<br />
ir piepildīts.<br />
/Daiga Lapāne/<br />
30.10.2010.
Sveicam dzejnieku Edvīnu Jansonu ar dzejas istabas<br />
atvēršanu<br />
No Dieva man gaisma mirdz ceļā un sirdī,<br />
Bez Dieva man pasaule tumsā grimtu,<br />
Bez Dieva man dvēseli nemiers tirdī -<br />
Ar Dievu es eju, lai mūžībai dzimtu...<br />
/E. Jansons/<br />
Sveicam Edvīnu Jansonu mūsu vidū! Pateicamies viņam par skaisto dzeju, par<br />
sadarbību. Vēlam: nest bagātīgus Gara augļus Dieva godam arī turpmāk!<br />
Dzejas istabā lasāma autora dzeja, pieejamas dzejas piezīmes, kā arī - dažos vārdos<br />
par autoru. Istabu izveidojis Jānis Diekonts.<br />
23.10.2010.<br />
"Baltā stunda" Liepājas Lutera draudzē 31.oktobrī<br />
Svētdien, 31.oktobrī plkst. 13.00 Liepājas Lutera draudzes namā, Jelgavas ielā 58,<br />
Liepājā notiks kristīgās dzejas "Baltā stunda", kurā piedalīsies dažādu konfesiju<br />
dzejnieki un mūziķi.<br />
Ziņu iesūtīja Ilga Auza 19.10.2010.
Sveicam dzejnieku Jāni Rapšu ar dzejas istabas<br />
atvēršanu<br />
Dzejnieka Jāņa Rapšas dzejas istabā var lasīt gan autora akrostihus u.c. kristīgo<br />
dzeju, gan dzīves aprakstu. Sirsnīgi sveicam un priecājamies, ka viņš ir mūsu vidū!<br />
Dzejas istabu izveidojis Jānis Diekonts.<br />
Kristīgajam dzejniekam ir jābūt par lukturi ci<strong>lv</strong>ēku maldu tumsā, par zālēm – grēku<br />
epidēmijas laikā un par cīruļa dziesmu Dieva slavēšanā. /Jānis Rapša/<br />
19.10.2010.<br />
Par pēcpusdienu "Dzejā un mūzikā teicam Tevi,<br />
Dievs" 9. oktobrī Kuldīgas Sv. Katrīnas ev. lut.<br />
draudzē<br />
2010. gada 9. oktobrī Kuldīgas Sv. Katrīnas ev. lut. draudzes mājā, Kuldīgā, Baznīcas<br />
ielā 31, pēc dažu gadu pārtraukuma tika novadīta dzejas pēcpusdiena „Dzejā un<br />
mūzikā teicam Tevi, Dievs!” Piedalījās dažādu konfesiju kristieši. Pasākums noritēja<br />
siltā atmosfērā. Dzejas lasījumu laikā fonā skanēja ērģelnieces Janas Pirro prelūdijas.<br />
Klātesošos uzrunāja un kopīgā lūgšanā vienoja LELB Kuldīgas iecirkņa prāvests<br />
Viesturs Pirro. Tika aizlūgts par mūžībā aizsauktajām novada dzejniecēm Līviju<br />
Feldmani un Ludmilu Japeņinu. Dace un Liene Blūmas aizkustinoši deklamēja viņu<br />
dzeju.
No kreisās puses: 1. rindā - Prāvests Viesturs Pirro, rakstniece Dace Priede, jaunās<br />
dzejnieces Liene Blūma un Ieva Pigevica; 2. rindā - vārsmotāja Elīna Birziņa,<br />
deklamētāja un dzejniece Gunta Valtere, dzejniece Gunta Krauze, deklamētājs Ervīns<br />
Čaibelis, deklamētāja un dzejniece Aleta Jonele, deklamētāja Dace Blūma, jaunie<br />
dzejnieki Kaspars Katšens un Jānis Priednieks. Foto: Jana Pirro./.<br />
Savu dzeju lasīja 7 autori. Pirmo reizi savus dzejoļus lasīja arī prāvests V. Pirro.<br />
Rakstniece Dace Priede citēja fragmentus no savas topošās grāmatas - 365 pasakas.<br />
Kuldīgas dzejniece Gunta Krauze lasīja savas vārsmas, un viņas dzeju izjusti<br />
deklamēja Aleta Jonele un Gunta Valtere. No jauniešiem savus gara darbus lasīja<br />
Jānis Priednieks, Kaspars Katšens, Ieva Pigevica. Ervīns Čaibelis mākslinieciski<br />
augstvērtīgi deklamēja Kārļa Skalbes, Leonīda Breikša un Imanta Ziedoņa dzeju.<br />
Dace un Liene Blūmas deklamēja arī Indras Orehovas, Livara Jankovska un Ineses<br />
Lagzdiņas dzeju. Elīna Birziņa lasīja savus dzejoļus un luterāņu mācītāja Arnolda<br />
Lūša „Lūgsnu”, jelgavnieces Ilzes Gržibovskas, turlavnieces Daigas Vītolas dzejas,<br />
un tukumnieces, dzejnieces Sarmas Upeslejas dzejoli – „Mans Rožukronis ir no<br />
mīlestībām...”- no jaunā 2010.gada krājuma „Zalkša bezgalība”. (Sarmas Upeslejas<br />
dzejas pēcpusdiena tiek organizēta 16. oktobrī plkst. 14.00 Krišjāņa Barona muzejā,<br />
Rīgā, Kr. Barona ielā 3-5. Interesenti ir mīļi aicināti!)<br />
Izskanējusī dzeja ir tapusi lūgšanās, pārdomās un meklējumos, dziļā pateicībā,<br />
mīlestībā un bijībā uz Dievu, mūsu Radītāju. Dzimtenes, dabas krāšņuma un<br />
ci<strong>lv</strong>ēku jūtu pasaules vienojošās liriskās notis izskan dzejoļos, apdziedot Dieva<br />
varenumu un ci<strong>lv</strong>ēka ticības spēku, pārvarot grūtības, ticību beznosacījuma Mīlestībai<br />
un Kristus atpestīšanai no grēka varas. Pateicība Dievam par visu, ko Viņš mums ļauj<br />
vērot, baudīt un izjust, pilnveidot sevi, radīt, celt jaunu pasauli, pārvarot šķēršļus un<br />
dzīvot kristīgās morāles ietvaros.
Dzejas pēcpusdienās mūzikas, ziedu, dzejas un ci<strong>lv</strong>ēku sirsnības lokā uzplaiksnī un<br />
virmo spilgtas pozitīvās emocijas un draudzības jūtas. Ci<strong>lv</strong>ēkiem ir tik spilgti talanti<br />
un viņiem ir ko teikt viens otram! Tiek sniegts un tiek saņemts māksliniecisks<br />
baudījums, kurš ieguļas dziļi sirdī un atmiņā, aicinot aicina Dieva Svētībā katram<br />
pašam radīt poētisku pasauli no jauna!<br />
Ziņu sagatavoja un iesūtīja Elīna Birziņa 11.10.2010.<br />
Ieskats (daļējs) aizvadītā pasākuma dzejas repertuārā:<br />
KLEJOJUMU GADUS ATCEROTIES<br />
Tilta arka kā baznīca pāri,<br />
Un es sēdu te, noplucis dzejnieks.<br />
Kaut ko mīļu un kaut ko nemīļu<br />
Tu man atkal atnesi, Venta.<br />
Tavās kuplajās zālēs es paslēpšos,<br />
Tavos atspulgos palikšu mūžam.<br />
Tad, kad ci<strong>lv</strong>ēki mani vairs neredzēs,<br />
Rumbas dzirkstīs vēl palikšu kūpam.<br />
Te pie upes vēl mana svētnīca,<br />
Kad no citām jau padzīta projām,<br />
Paliek Venta - kā pēdējā cerība,<br />
Tilta arka - kā sarkanā baznīca.<br />
Līvija Feldmane<br />
„Veltījums Kuldīgai”, 2005.<br />
***<br />
Dievs!<br />
Mazgā manu dvēseli<br />
Sniega baltumā.<br />
Es noliecos pie Tevis svētumā,<br />
Ak, Upuru Jērs!<br />
Tu mīlestība visaugstākā!<br />
Es noliecos pie Tevis svētumā,<br />
Mans Dievs!<br />
Jel saplēs, saplēs, saplēs<br />
Un darini no jauna,<br />
Es ļoti gribu Dievu iemīlēt<br />
Un nesāpināt Svēto Garu<br />
Kāpjot savā Golgātā ...<br />
Ak, Svētais Dievs,<br />
Kā drīkstam Tevi uzrunāt<br />
Ar savām nešķīstajām lūpām<br />
un nenomirt?
Vien tikai tāpēc,<br />
Ka Dievs mūs šķīstī<br />
Jēzū Kristū.<br />
Un katru dienu<br />
Atver debesis...<br />
Ludmila Japeņina<br />
1999.<br />
MŪŽĪBA<br />
Dievs -<br />
Laiks -<br />
Mūžs -<br />
Tas viens.<br />
Tas vijas kopā.<br />
Mūži -<br />
Tie mirkļi sīki<br />
Laikā -<br />
Neizmērojamā,<br />
Tur iekšālaikā,<br />
Biju arī Tu<br />
Tu virpulī -<br />
Līdzi biji,<br />
Tu daļa no tā,<br />
No -<br />
Mūžības.<br />
Inese Lagzdiņa (Lepše)<br />
***<br />
Tava mīlestība ir liela.<br />
Tu noraugies uz mani<br />
No debesu augstumiem<br />
Un vēro manas dzīves gaitas.<br />
Tu gaidi: vai kādu brīdi es<br />
Nevērsīšos pie Tevis.<br />
Tava mīlestība ir liela.<br />
Tu esi tepat man līdzās,<br />
Lai vadītu mani<br />
Pa dzīves ceļiem.<br />
Un priecājies par katru brīdi,<br />
Kad esmu kopā ar Tevi.<br />
Tava mīlestība ir liela.<br />
Un tajā pietiek vietas<br />
Arī man.<br />
Indra Orehova (Lodiņa),<br />
03.10.1999.
PĒDAS TUKSNESĪ, Viesturs Pirro - publicējumu lūdzu sk. Egineto.<strong>lv</strong> dzejas<br />
piezīmēs.<br />
V. Pirro lasīja arī savu pateicības dzeju Dievam, kuru tāpat publicējis dzejas piezīmēs<br />
- Paldies, Tēvs!<br />
LŪGSNA<br />
Savas domas vērsiet uz augšu, ne uz zemes lietām.<br />
Pāvila vēstule kolosiešiem 3,2.<br />
Kungs,<br />
manas domas<br />
bieži vien ir kā putni<br />
ar apcirptiem spārniem.<br />
Tās nevar pacelties uz augšu.<br />
Tās saistās tikai ar ikdienas rūpēm<br />
un zemes lietām.<br />
Tāpēc es lūdzu Tevi:<br />
dod man<br />
spēku<br />
atraisīties no zemes smaguma,<br />
domas vērst<br />
uz augšu,<br />
pieminēt Tavu labestību<br />
un klausīties,<br />
ko man stāsta, bezvārdu klusumā, mans Kungs<br />
un mans Pestītājs.<br />
Ļauj man biežāk būt kopā ar tiem,<br />
kas Tevi lūdz<br />
un Tevi slavē.<br />
Liec man atskārst, ka viena pagale nedeg,<br />
ka ugunskurs gaiši liesmo<br />
tikai no daudzām pagalēm.<br />
Tā lai lūgšanā,<br />
domas uz augšu vēršot,<br />
liesmo arī mana sirds.<br />
Archibīskaps Arnolds Lūsis †<br />
1966. – 1993.<br />
/ LŪGŠANAS. © „Dievs, mūsu patvērums” - Arnolds Lūsis. Izdevējs „Latviešu Ev.
lut. draudžu apgāds Amerikā”<br />
http://www.svetrunas.<strong>lv</strong>/Lugsanas/default.html/<br />
ooo<br />
Mans Rožukronis ir no Mīlestībām,<br />
kas Radītāja dārzā maigi zied –<br />
kā vējš un liepa saplūst vienā glāstā,<br />
kā madara pār pļavu balti iet.<br />
Mans Rožukronis miljons ziediem smaida,<br />
no Saules vēries, dzīvu dziesmu dzied,<br />
un putni augstu Debesīs to skaita,<br />
un bite dūc, kur uzplaucis ir zieds.<br />
No ci<strong>lv</strong>ēkiem, no mirkļiem ikdienišķiem,<br />
kas dienu lapas Laika plaukstā šķir,<br />
no dzīvotprieka svētīgajiem zibšņiem,<br />
no mīļuma<br />
mans Rožukronis ir.<br />
Sarma Upesleja<br />
/No dzejoļu krājuma „Zalkša bezgalība”, Autorizdevums, 2010., 68.lpp. /<br />
ooo<br />
no nekurienes nācis<br />
es šeit tikai cauri ejot<br />
uzkrāt labo, saprast slikto<br />
piepildīt kam jāpiepildās<br />
plaukstās saņemt<br />
nezināmo spēku<br />
atdot slāpstošiem<br />
un vājiem
lai caur mani plūstu<br />
gaisma<br />
tālā....<br />
reizēm arī nesaprastā......<br />
Daiga Vītola<br />
Jūrkalnes pludmales skice<br />
Jū-ū-ūra š-šļāc-c-c<br />
Jū-ū-ūra š-šļāc-c-c<br />
Jū-ū-ūra š-šļāc-c-s...<br />
Kaija zilajās debesīs<br />
klie-ē-ēdz<br />
klie-ē-ēdz<br />
klie-ē-ēdz...<br />
Uz kurieni nesas mans<br />
prā-ā-āts<br />
prā-ā-āts<br />
prā-ā-āts?..<br />
Dievs man atbildi<br />
liedz / sniedz<br />
liedz / sniedz<br />
liedz / sniedz!..<br />
Elīna Birziņa, 25.10.2008.<br />
>>>
varavīksnē,<br />
kad ir tik pēkšņi, tik ļoti lijis.<br />
/18.06.2009. /<br />
...<br />
uzsmaidu pienenei<br />
saules sveiciens acīs<br />
viegli tik viegli tālāk iet<br />
/16.07.2009. /<br />
...<br />
nokrita lapa<br />
pār ezeru vilnis skrien<br />
vienatne netraucē<br />
...<br />
debesis pāri<br />
bezgalīgs zvaigžņu klajums<br />
nepaliksi viens<br />
/18.09.2009./<br />
Ilze Gržibovska<br />
SVĒTĪGA SVĒTDIENA<br />
Debesis neļauj aizmirst jūru mirklī<br />
kad maiguma zilgmē mākoņus<br />
jūrmalas smilšu rakstā tur<br />
piekārtus mainībā<br />
un rotaļīga vējiņa iespaids uz<br />
ziedošu pļavu<br />
zibošu lidonīšu ielenkumā<br />
ir dziedējošs...
Skan baznīcas seno ērģeļu varenums...<br />
Sirds dziļumus glāsta vārs un mīlīgs gaismēnu viļņojums...<br />
Elīna Birziņa, 2010.<br />
/I.S.Baha ērģeļu mūziku klausoties - Toccata and fugue in D minor./<br />
ooo<br />
izjūtu jocīgas bailes, kad<br />
sirds kambaros pamanu tukšumus, kuros<br />
mīlestības nav<br />
Dievs! Glābj mani no nepilnības,<br />
dziedini tukšuma vietas,<br />
aizpildi manu sāpi<br />
ar brīnumainiem ziedu uzlējumiem<br />
no Paradīzes Mūžīgajiem dārziem,<br />
kur nevīst Prieks un Mīlestības ir visiem gana<br />
pat tad, kad ārpusē nekā nav<br />
Elīna Birziņa, 16.09.2010<br />
...<br />
Es, ci<strong>lv</strong>ēks, slavēju Dievu!...<br />
Un mana slavināšana ir naiva,<br />
mana balss ir tik klusa,<br />
manas jūsmas tik niecīgas...<br />
Visums man, ci<strong>lv</strong>ēkam, atbild<br />
ar dziļu pateicību<br />
klusumā...<br />
esmu Tā bērns, kurš<br />
izjustā nojausmā<br />
ielaiž sevi<br />
Apziņā!<br />
Elīna Birziņa, 2001<br />
DIVI BALTI EŅĢEĻI<br />
Divi balti eņģeļi<br />
sargā<br />
Engures baznīcas altāri<br />
un mani, lūdzēju,
apskauj miers...<br />
tukšajā telpā<br />
neesmu viena -<br />
Kristus un Svētais Pēteris<br />
uz altāra gleznas<br />
un eņģeļu sardze<br />
uzklausa<br />
manu lūgšanu,<br />
Dievs!<br />
Elīna Birziņa, 07.08.2010, ceļā<br />
Piezīme:<br />
Engures luterāņu baznīca ir viena no retajām koka baznīcām, [...]<br />
kas nav nopostīta vai pārbūvēta par mūra baznīcu. Tā uzcelta 1804. g., bet vēlāk<br />
vairākkārt pārbūvēta un remontēta. ...Altāris un kancele (1835.) un ērģeles (1853.-<br />
1854) uzbūvējis no Vācijas ieceļojušais ērģeļmeistars Kārlis Bitners. [...]<br />
(No tūrisma ceļveža „Tukuma rajons”, 2006).<br />
Altārgleznu „Kristus un Svētais Pēteris uz jūras” gleznoja J.L. Eginka 1851. gadā.<br />
(No grāmatas „Kurzeme”, S.Rusmanis, I.Vīks, R.: „Latvijas enciklopēdija”, 1993.,<br />
186. lpp.)<br />
ooo<br />
Es Dievu jūtu it Visā,<br />
kas mājo Pasaulē,<br />
Un redzu katru vizmu<br />
ikvienā Dvēselē<br />
Man ģimene dod spēku<br />
un draugu atbalsts kluss,<br />
Ij Daba dāvā prieku,<br />
man esot līdztekus...<br />
Un pilda manu Sirdi<br />
liels mīļums neizteikts...<br />
Vēl parādā to esmu<br />
es savai Dzimtenei!<br />
Elīna Birziņa, 2000
Dzejniecies un rakstnieces Irmas Markopas dzejas<br />
krājuma "Vējš raksta vārdus'' atvēršanas pasākums<br />
13. oktobrī<br />
Rīt, 13. oktobrī plkst. 17.00, Liepājas Vācu-latviešu tikšanās centrā notiks Irmas<br />
Markopas dzejas krājuma "Vējš raksta vārdus'' atvēršana. Pasākumu vadīs Ē.<br />
Birzkopa, muzicēs J. Birzkops, piedalīsis I. Martinsone un J. Dreiblats.<br />
Irma Markopa sirsnīgi pateicas krājuma redaktoram Olafam Gūtmanim, korektorei<br />
Laimai Vincjūnei, māksliniekam Imantam Liepiņam, izdevniecībai LiePA, fotogrāfei<br />
Irinai Tīrei,<br />
savām meitām Mārai un Ērikai, mazbērniem Kitijai, Laurai, Betijai, Martai un Mārim<br />
Martinam.<br />
Vaicāta par būtiskākām izjūtām, kādas autore pārdzīvojusi šo dzejoļu krājumu<br />
rakstot, Irma atbildēja: "Man ļoti patīk uzturēties jūras tuvumā un vērot viņu kā dzīvu<br />
būtni. Reizēm jūra čalo, reizēm dusmojas, bet ir brīži, kad viļņu pieskārieni krastam<br />
skan kā mūzika. Reiz pēc vētras izlasīju vārdus un teikumus, iegravētus smiltīs. Tā<br />
veidojās dzejas rindas un grāmatas nosaukums." /Fragments no redaktora Olafa<br />
Gūtmaņa komentāra grāmatas ievadā./.<br />
Mīļi sveicam Irmu Markopu viņas trešā dzejas krājuma izdošanas svētkos!<br />
Egineto.<strong>lv</strong><br />
2010/10/12
Almanaha "Kāp Mīlestības kalnā" atvēršana<br />
Svētdien, 10. oktobrī, Liepājas Brāļu ev. lut. draudzē notika pacietīgi gaidītā otrā<br />
starpkonfesionālā dzejas almanaha "Kāp Mīlestības kalnā" atvēršanas svētki. Kopā<br />
bija sanākuši dzejnieki, mūziķi, mākslinieki un citi - no dažādām kristīgajām<br />
draudzēm, lai sveiktu "Baltās dzejas stundu" 10. jubilejā. Ar muzikālu sniegumu<br />
klātesošos iepriecināja Ieva Birule (flauta) un Raimonds Pāvils (saksofons).<br />
Visus silti uzrunāja Ilga Auza un Ērika Birzkopa.<br />
/No kreisās: M. Zihmanis, Ē. Birzkopa, I. Auza un R. Bitenieks./.<br />
Viņas sacīja mīļus pateicības vārdus - mācītājam Raivo Biteniekam, kas uzaicināja<br />
"Baltās dzejas stundu" 2000. gadā uz pirmo pasākumu Brāļu draudzē,<br />
un klātesošajiem redkolēģijas dalībniekiem - redaktoram Modrim Zihmanim, dizaina<br />
autoram Uldim Baltutim un LiePu LiePA tipogrāfijas vadītājai Ingai Rončei. Tika<br />
pasniegtas grāmatas un ziedi.<br />
M. Zihmanis atzina, ka šajā, otrajā kopkrājumā, visvairāk pārstāvēti divi dzejas žanri:<br />
liriskais un ainaviskais. "Bet ir arī kritiskais," ar smaidu viņš piebilda.<br />
Ilga Auza klausītājiem atgādināja par mūsu www.egineto.<strong>lv</strong> mājas lapu, aicinot to<br />
apmeklēt. Inga Audere pateicās un sveicināja visus no egineto autoriem, kuri nevarēja<br />
pasākumā būt klāt. Tad krājums tika dāvināts tajā publicētajiem dzejniekiem un<br />
aktīvākajiem atbalstītājiem.<br />
Pēc svinīgās daļas kā parasti notika sadraudzība. "Baltās dzejas stundas" draugi un<br />
viesi cienājās ar raušiem un svētku kliņģeri. Sadraudzības laikā tika dziedāts, autori<br />
lasīja savu dzeju.
Mīļi pateicamies Brāļu draudzei par ielūgumu un viesmīlību, bet "Baltās dzejas<br />
stundai" un LLRMK "Helikons" par svētīgo, mīlošo attieksmi pret Gara darbu un tā<br />
darītājiem.<br />
Almanahu "Kāp Mīlestības kalnā" iespējams lasīt Egineto.<strong>lv</strong> sadaļā 'Dzejas krājumi'.<br />
Grāmatu, ierobežotā daudzumā, vēl var iegādāties pret ziedojumu, iepriekš sazinoties<br />
ar Ē. Birzkopu pa e-pastu: ebhelikon@inbox.<strong>lv</strong><br />
2010/10/12<br />
Mīļi sveicam "Baltās dzejas stundas" dalībniekus 10<br />
gadu jubilejā<br />
Tad Jēzus atkal runāja uz viņiem, sacīdams: "ES ESMU pasaules gaisma;<br />
kas seko Man, tas patiesi nestaigās tumsībā, bet tam būs dzīvības gaisma."<br />
(Jņ 8:12)<br />
Mīļie brāļi un māsas!<br />
Ar prieku darām zināmu, ka Liepājā ir izdots otrais starpkonfesionālais kristīgās<br />
dzejas almanahs „Kāp Mīlestības kalnā”. Atgādinām, ka pirmais krājums „Dievs,<br />
gribu Tev skanēt…” iznāca 2008. gada pavasarī. Abi izdevumi ir visu kristīgo<br />
konfesiju dzejnieku un viņu atbalstītāju mīlestībā veiktā darba, kura augļi sakrāti 10<br />
gadu garumā un celti gaismā kristīgās dzejas pasākumos „Baltā dzejas stunda”<br />
draudžu dievnamos, apliecinājums.<br />
Krājumā piedalās dzejnieki no visas Latvijas. Kopā iekļauta 81 autora darbi, t.sk.<br />
LELB mācītāja Raivo Bitenieka dzeja un Vācu evaņģēliski luteriskās baznīcas Latvijā<br />
Liepājas draudzes mācītāja Martina Grāla (Grahl) dzeja, atdzejota latviešu valodā.
Pateicamies Dievam Tēvam mūsu Kunga Jēzus Kristus Vārdā par Viņa doto dzejas<br />
dāvanu, svētīgi piešķirto laiku, līdzekļiem, iespējām to visu apkopot izdevumā.<br />
Sakām sirsnīgu paldies redkolēģijai: projekta idejas autorei un dzejas pasākumu<br />
vadītājai Ilgai Auzai, redaktoram Modrim Zihmanim, projekta koordinatorei, LLRMK<br />
"Helikons" vadītājai Ērikai Birzkopai, korektorei – Laimai Vincjūnei, dizaina<br />
autoram – Uldim Baltutim, foto māksliniecei Diānai Sležei un ilustrāciju autorei I<strong>lv</strong>ai<br />
Rozītei. Tāpat pateicamies ikvienam dzejas autoram, mācītājiem, draudzēm u.c., kas<br />
atsaucīgi līdzdarbojas. Paldies visiem svētības devējiem, ziedotājiem un tiem, kuri<br />
velta laiku lūgšanām.<br />
Almanaha „Kāp Mīlestības kalnā” atvēršanas pasākums notiks svētdien, 10. oktobrī<br />
plkst. 16.00 Liepājas ev. lut. Brāļu draudzē, Cenkones ielā 3, pēc dievkalpojuma, kura<br />
sākums ir plkst. 15.00. Jo tieši šajā draudzē 2000. gadā pēc LELB mācītāja Raivo<br />
Bitenieka uzaicinājuma notika pirmais Ilgas Auzas vadītais „Baltās dzejas stundas”<br />
pasākums, ar visu Liepājas kristīgo draudžu mācītāju dotu svētību un aizlūgšanām, ar<br />
kristīgo dzejnieku un mūziķu piedalīšanos, no kuriem liela daļa piedalās arī šodien.<br />
Pasākumu vadīs Ilga Auza un Ērika Birzkopa. Almanahu varēs iegādāties pret<br />
ziedojumu. Dzejas autoriem un aktīvajiem atbalstītājiem krājums tiks dāvināts.<br />
Mīļi sveicot „Balto dzejas stundu” desmit gadu jubilejā, vēlam: lai arī kādi apstākļi<br />
mūs nākotnē sagaidītu, sargāt sevī Mīlestību uz Dievu un līdzci<strong>lv</strong>ēkiem – svētu un<br />
dedzīgu, kā līdz šim!<br />
Laipni gaidīsim visus brāļus un māsas uz pasākumu!<br />
„Baltās dzejas stundas” un www.egineto.<strong>lv</strong> dzejnieki un mūziķi<br />
09.10.2010.<br />
"Jēzus sacīja viņiem: "ES ESMU dzīvības maize. Kas pie Manis nāk, tam<br />
nesalks, un, kas Man tic, tam neslāps nemūžam." (Jāņa ev. 6:35)
Maizei ir saules siltuma,<br />
vēja smaržu,<br />
lietus valgmes<br />
un Mīlestības īstuma<br />
garša.<br />
Maize sevī glabā<br />
arī atmiņas par roku<br />
čaklumu un<br />
krāsns dāsnumu.<br />
Maize – ne tikai sātam,<br />
tā ir arī svētuma un<br />
garīgas pilnības<br />
simbols.<br />
Lai jums, mīļie,<br />
nekad netrūkst –<br />
ne maizes,<br />
ne Mīlestības!<br />
Vēl Egineto.<strong>lv</strong> Pļaujas svētkos!<br />
03.10.210.
Kad cita Gaisma<br />
dvēseles mums aizskar<br />
Sarma Upesleja<br />
Tukumniecei Sarmai Upeslejai šovasar iznāca pirmā dzejoļu grāmata „Zalkša<br />
bezgalība” – krājums sevī apvieno gan gaismoto zvaigžņu, gan ziedošo zemes<br />
starojumu. Atverot Sarmas grāmatu, sagaida patiess un smalks vārdu virmojums,<br />
īsteni latviskas domas un intonācijas – autores personiskās pieredzes un trāpīgu<br />
dzīves vērojumu rindas. Netrūkst labu un mīlošu vēlējumu, kas aicina ļauties, lai<br />
dievišķa Gaisma uzrunā – gan sirdi, gan prātu –, jo tieši tā dzejniece arī pati<br />
pierakstījusi daudzās rindas, kas vakaros atplūst kā no dziļām dzīlēm, izlīst kā no<br />
zvaigžņu krūkas un ieskanas dvēseles smalkajās vibrācijās:<br />
„Vārds atnāk pie manis<br />
un dvēselei pieskaras liegi<br />
kā smilga pie smilgas,<br />
kā ēnu pārskrējieni”. (29. lpp.)<br />
11. septembrī Tukuma kultūras namā Dzejas dienu gaisotnē notika Sarmas<br />
Upeslejas grāmatas atvēršanas svētki. Autore ne tikai lasīja savu dzeju, bet skaisti<br />
dziedāja kopā ar Anitu Stikāni, kura, savukārt, spēlēja arī akordeonu.<br />
Liels pārsteigums bija Ingas Zariņas dāvana – divas skaistas dziesmas ar Sarmas<br />
vārdiem, kuras viņa izpildīja kopā ar vārdu autori. Inga spēlē ģitāru, un melodijas<br />
Sarmas dzejai esot atnākušas pašas. Rudenīgajā atvasaras dienā dziesmā „Mīlestība”<br />
ieskanējās ziedošu liepu sanoņa, apņēma gaišs tuvības lauks, kas neizgaisa arī otrajā<br />
dziesmā par rudenīgo rēnumu – „Klusi kā ezera nopūta”.<br />
Pēkšņi virs klausītāju galdiņiem, pie kuriem pasākuma laikā varēja malkot tēju vai<br />
kafiju, uzradās skaists, raibs taurenis, te ceļoties tuvāk pie spuldzēm, kas izgaismoja<br />
maigi krēslaino zāli, te aizvirpuļojot gar Sarmas dzejoļu lapām. Varbūt tas bija kāds<br />
sveiciens no klāt neesoša tuvinieka...<br />
Jau vasarā Sarma Upesleja ar nupat iznākušo „Zalkša bezgalību” iepazīstināja gan<br />
Tukuma novada svētkos pilsētā, gan Rožu svētkos – dzejas lasījumos, bet tieši Dzejas<br />
dienas ir īstais tikšanās laiks ar lasītāju, un Sarmai tās šogad īpašas – jo pirmo reizi<br />
sava grāmata. Autore jau paspējusi klausītājus priecēt Liepājā Kurzemes novada
dzejas dienā 9. septembrī, kā arī savā dzejas pēcpusdienā Kandavā 10.<br />
septembrī, un tad jau minētājā Dzejas dienu pasākumā Tukumā, kur reizē tika<br />
atvērtas vēl divu tukumnieku dzejas grāmatas (Brigitas Debeļskas un Gvido Drages).<br />
Jāpateicas Tukuma kultūras nama vadītājai Dacei Lebedai par skaisti noorganizēto<br />
dzejas pēcpusdienu.<br />
16. septembrī draugus un lasītājus pulcēja arī Sarmas Upeslejas grāmatas iesvētes<br />
mirklis J. Rozes grāmatnīcā Tukumā, bet sarunu ar dzejnieci par viņas dzeju un<br />
grāmatas tapšanu varat noklausīties tagad jau internetā Radio 1 arhīvā – raidījumā<br />
„Siluets” (12. septembrī pulksten 18.15).<br />
Dzejas grāmatu Sarma Upesleja ir veltījusi savas mātes Ausmas Upeslejas piemiņai,<br />
jo tieši māmulīte viņu iznesa cauri Otrā pasaules kara gadiem, ielika pūrā<br />
tautasdziesmu un vienmēr prata saglabāt ticību Gaismai, lai arī bieži neklājās viegli.<br />
Ļoti dziļi Sarmas dzejā ieplūdis sievietes, mātes gaišais un svētījošais spēks un<br />
mīlestība.<br />
Īpašs ir dzejolis „Sievietes rokas” (66. lpp.) – un mātes rokās ierakstīts viss sievietes<br />
mūžs: no bērnības zemeņu noras, „sapostiem šūpuļiem baltiem” līdz asarainam<br />
lakatam un mazbērniem adītiem cimdiem. Sirsnīgi un patiesi vārdi par sievietes<br />
rokām, kuras pelnījušas skūpstus.<br />
Rokas saliekam arī lūgšanā, un dzejas autorei tā skaisti rit arī caur sirdi un dzejas<br />
rindās, paceļot garīgā vispārinājumā:<br />
„Mans Rožukronis ir no Mīlestībām,<br />
kas Radītāja dārzā maigi zied”(68. lpp.),<br />
un to skaita putni augstu debesīs, to dūc bite ziedos, tas ir no mīļuma uz līdzci<strong>lv</strong>ēkiem<br />
un visu dzīvo, Dieva radīto.<br />
Sievietes ikdiena nebūt nav viegla, reizēm tā jāvelk kā ragaviņas, bet tajās „bērni/ un<br />
zelts – / zelta gaisma/ no Mīlestības...”(38. lpp.), un, lai arī mazliet paradoksāli, –<br />
„mana nasta nes mani/ no viena pie otra/ jauna nezināmā” (83. lpp.). Augstākais<br />
palīdz – saka Sarma, un it kā aizlūdz: ”Neļauj salauzt –/ sargā dvēselīti” (82. lpp).<br />
Droši vien tas ir arī viens no sievietes uzdevumiem – nosargāt dvēselīti baltu, bet
vislielākais mīļuma avotiņš ir bērns, viņa mazās, siltās plaukstiņas, kas saņem aiz<br />
rokas un aicina kopā pasauli izzināt (42. lpp.) Maigs plaukstas pieskāriens ir tuvības<br />
un mīlestības apliecinājums, arī Sarmas dzeja pieskaras kā silta plauksta, dažreiz<br />
īstajā brīdī – palīdzot sadziedēt dvēseles skrambas, apliecinot satikšanās prieku:<br />
„Mana plauksta tavā<br />
viegli un paļāvīgi<br />
liktens līnijas skaras”(47. lpp.).<br />
Cik dažāda – garā stipra un <strong>dvēselē</strong> trausla ir sieviete – par to dzejniece izspēlējas ar<br />
domu atklāsmēm dzejolī „Sieviete”( 37. lpp.), lietojot salīdzinājumus ar dabas tēliem:<br />
„Sīksta kā kadiķis/ asa kā nātre/ stipra kā vētra, daiļa kā roze (..)” utt. – taču sieviete<br />
cauri mūžiem iznes dzīvību.<br />
Autore tādus dvēseles ceļā nozīmīgus vārdus kā Gaisma, Mīlestība, tāpat arī<br />
kosmiskos Saule un Zeme raksta ar lielo burtu, tā pagodinot esību, kurā ieradusies un<br />
kuru pauž dzejā: „nekas man nepieder/ viss Gaismas staram...” (101. lpp.). Taču klāt<br />
jau tas laiks, kad dimensiju aizkars pašķiras, aicinot mums savu būtību un Dieva<br />
aicinājumu uztvert jaunā kvalitātē, jo nederīgās dogmas irst, „kad cita Gaisma /<br />
dvēseles mums aizskar” (13. lpp.). Un svarīgi ir, ka savam eņģelim izgaismojam<br />
pozitīvu domu (110. lpp.), jo tā iesvārstām apkārtējo pasauli un saņemam to, ko esam<br />
piesaukuši. „Pirms dvēsele atnāk uz Zemes, tā savu ceļu jau zina”, bet „jūtīgai ci<strong>lv</strong>ēka<br />
sirdij/ ar „kāpēc” ir jāsatiekas”. Caur asarām redzēt Sauli (26. lpp.) – tā novēl autore<br />
un savu pārliecību pauž virtuozās dzejas rindās:<br />
„Ar savu balsi<br />
nevēlos iesvārstīt<br />
skumju karaļvalsti.<br />
(..) par Prieku<br />
dziedu<br />
tāpēc” (67. lpp.).<br />
Sarmas Upeslejas dzejā atrodam arī skaisti izteiktas dabas noskaņas – par vasaras<br />
madaru kupenām baltām un zemes smaržām pēc lietus, par rudens pēdējo lapu un<br />
gājputnu smeldzi, par kuru aizlūdz migla, par sniegpārslām, kuru lejuplidojums ir<br />
„baltas gaismas sēja...”(119. lpp.). Atliek novēlēt autorei vēl vairāk strādāt ar<br />
tēlainiem salīdzinājumiem, vārdu izvēli, panākot lielāku dažādību un tā vēl dziļāk<br />
atklājot savu gaišo, sirsnīgo domu. Jā, tieši Gaisma vieno vairāku dzejoļu motīvus, arī<br />
rudens saule nav skopa, jo tā atgādina, ka „jāprot Gaismu svinēt...”.(155. lpp.), un<br />
maiga gaisma klājas pāri Latvijai,<br />
„cik dzīva<br />
Gaisma tu<br />
un es,<br />
un mēs –<br />
šis starojums<br />
lej spēku<br />
<strong>dvēselē</strong>s”(Gaismas ceļš, 72. lpp.).<br />
Krājumā skaisti ieskanas Latvijas, dzimtās zemes spēks un skaistums, bet arī sāpe<br />
par latviešu likteni, mūsdienu politisko nestabilitāti, kuru autore atļaujas aprakstīt arī<br />
mazliet sarkastiski: „paklusam jānospēlē/ viss/ ko par Latviju sauc” ( 7. lpp.).
Lai gan Sarmas grāmata ir tumši zilā tonī – gan vāka noformējums, gan iekšlapu burtu<br />
drukas krāsa – un vairākos dzejoļos ievijas sudrabainie, baltie toņi, kas pauž gan<br />
dabas, gan liriskās varones iekšējo mirdzumu, un bites dejo Sudraba deju, dzeja nebūt<br />
nav vēsi atturīga. Gluži otrādi – lasām arī kaismīgas un aizrautīgas atklāsmes par<br />
mīlestību, dzīves prieku dažādās nokrāsās, lai arī tās ne vienmēr ir tieši izteiktas ar<br />
krāsu nosaukumiem. Vasara nosarkst kļavās un pielīst ar zeltu, uzmirdz dzintara<br />
rota, kārklu pelēkais zaļganums ir ielokāms pūrā, ugunsgars dejo debesīs, un rīta saulē<br />
dzirkstī vīna kauss. Sava nokrāsa ir arī klusai idillei, klausoties Pāna flautas skaņās<br />
(111., 112. lpp.) vai atceroties A. Čaka apdziedāto vijoli (85. lpp.). Viskrāsainākie ir<br />
pēc vienas uzbūves principa veidotie dzejoļi „Gaismā” (102. lpp) un par varavīksni,<br />
kas mirdz katrā no mums „ir tevī ir manī/ varavīksnei mājas” (18. lpp.) – tajos tiešām<br />
rotājas visas varavīksnes krāsas: „sarkanas ogles.. zaļš zaļš mīļums, zils zils tālums..<br />
”, taču aiz visa, gluži kā bezgalība, – sidrabains dziļums.<br />
„Uz Mīlestības Gaismu<br />
dodas dvēselīte,<br />
un zemē paliek<br />
sidrabotas pēdas”. ( 120.lpp.)<br />
Tāda ir satikšanās ar Sarmas Upeslejas dzeju viņas pirmajā krājumā, un esmu<br />
pateicīga autorei par uzticēšanos, ļaujot man ar viņas poētiskajām rindām darboties,<br />
sastādot grāmatu, kuru vairākos skaistos tikšanās brīžos veidojām kopā. Un šie brīži<br />
arī manī ir atstājuši skaistas sudrabotas, vēl vairāk – zeltītas pēdas. „Viss ir Tevī<br />
pašā!” tādās reizēs atbild Sarma. Otra ci<strong>lv</strong>ēka dvēseles tuvībā mēs varam vienīgi sevi<br />
saskatīt reizēm kā spogulī, un katram ir savs garīgs ceļš ejams, bet ir skaisti, ja mūsu<br />
ceļi satiekas dzejā.<br />
Sarma Upesleja (no labās) savas grāmatas iznākšanas dienā, š. g. 19. jūnijā, Tukumā<br />
kopā ar grāmatas sastādītāju Daigu Lapāni<br />
Viss ir katrā no mums, esam viena Radītāja bērni. Lasītājam novēlu, lasot Sarmas<br />
dzeju, atklāt vēl mazliet vairāk no tā, kas ir viņā pašā un varbūt neizteikts snauž pašos<br />
dziļumos.<br />
„Iz tīnēm seni raksti kāpj”, apliecina dzejniece, un vairāki šādi raksti , uzmirdzot<br />
dzejas vārda gaismā, arī „Zalkša bezgalībā”.<br />
Daiga Lapāne
Red. piez.: Ar S. Upeslejas jauno krājumu "Zalkša Bezgalība" lasītājus iepazīstināja<br />
arī žurnāls "Helikons" 2010. gada septembra numurā 2/22.<br />
27.09.2010.<br />
Skaistu rudeni!<br />
Rudens ekvinokcija. Daigas Lapānes zīmējums datortehnikā<br />
Kungs,<br />
starp gaismu un tumsu<br />
izlīdzsvaro manu ēnu,<br />
starp rietiem un lēktiem –<br />
dari līdzenu sapņu vēnu,<br />
starp pavasari un ziemu<br />
lai saudzīgs rudens tuvums,<br />
tikšanās-šķiršanās brīžiem<br />
pa vidu lai vienatnes guvums,<br />
starp visu saldo un rūgto<br />
izlej mērenības garšu un sātu,<br />
starp vienmēr gudrā un muļķa vārdiem<br />
dod viedu un atvērtu prātu,<br />
starp Visumu un smalku ziedu<br />
māci likt maigus un saudzīgus soļus,<br />
starp zvirgzdiem un plūstošām smiltīm<br />
atrast uz takas gludenus oļus,<br />
klusai dzelmei un skaļai vētrai<br />
pa vidu liec sanēt rāmai flautai,
starp visu, ko vēlos un nevēlos –<br />
māci ik dienas Tev ļauties!<br />
Daiga Lapāne<br />
"Baltās dzejas stunda" visām kristīgajām konfesijām<br />
Liepājas baptistu Pāvila draudzē<br />
Rīt, 26. septembrī plkst. 13.00 , Liepājas baptistu Pāvila draudzē notiks "Baltās<br />
dzejas stunda" visām kristīgajām konfesijām. Pasākumu vadīs Ilga Auza un Ērika<br />
Birzkopa. Klasisko mūziku atskaņos ģitārists Ivans Girsovs.<br />
Mīļi gaidīti kristīgie dzejnieki un dzejas cienītāji!<br />
2010/09/25<br />
"Turies, Kurzeme, turies!" - par 12. Kurzemes dzejas<br />
dienu Liepājā<br />
/No kreisās: Aija Bumbiere, Ērika Birzkopa un Olafs Gūtmanis ar dzīvesbiedri./.<br />
9. septembrī plkst. 11.00 Kurzemes dzejas dienas dalībniekiem bija paredzēta<br />
pulcēšanās pie Liepājas Latviešu Biedrības nama, Rožu laukumā. Kamēr tika<br />
gaidīti pārējie novadnieki, klātesošos uzrunāja Ventspils dzejnieku pārstāve A.<br />
Bumbiere, kura 1999. gadā atklāja Kurzemes dzejas dienu, ar Ventspils pašvaldības<br />
atbalstu. Viņa sacīja, ka Liepājā tā noslēdz jau otro apli. A. Bumbiere lasīja O.<br />
Gūtmaņa dzeju un sirsnīgi pateicās dzejniekam, kurš tolaik ierosināja, ka dzejai jāiet<br />
plašumā, - par ideju. Pasākuma dalībnieki mīļi sveica O. Gūtmani arī ar<br />
dziesmām, vienojoties kopējā tautiskā rotaļā, kurā iesaistījās ne viens vien<br />
garāmgājējs.
Tukumnieces/<br />
Dzejas dienas ieskaņas laikā Ē. Birzkopa dāvināja A. Bumbierei "Helikons" goda<br />
piespraudi.<br />
Un tad jau bija laiks doties uz Promenādi, uz 12. Kurzemes dzejas dienas oficiālo<br />
atklāšanas vietu.
Šeit pulcējās Kurzemes dzejas dienas pārstāvji, Liepājas skolu jaunatne, savu<br />
pedagogu vadībā u.c.<br />
/12. Kurzemes dzejas dienas sarakstā, ar O. Gūtmaņa dzejas sveicienu<br />
ievadā, parakstījās klātesošie dzejnieki un dāvināja ventspilniekiem./.<br />
Viesus sagaidīja un pasākumu ar Raiņa vārdiem, dziesmā, atklāja "Helikons" radošie<br />
mūziķi - Andris Kristons, Edmunds Talalass un Dace Milzere.
Vispirms apsveikuma vārdus visiem sacīja Liepājas Kultūras pārvaldes pārstāvis<br />
Valdis Skujiņš.<br />
Tad klātesošos uzrunāja Aija Bumbiere un Ērika Birzkopa. Programmu pieteica Irma<br />
Markopa. Pasākuma gaitā dalībniekus sveicināja arī dzejnieks Olafs Gūtmanis un<br />
biedrības "Helikons" ga<strong>lv</strong>enais redaktors Edvīns Tauriņš.<br />
Kā pirmie savu dzejas ražu klausītājiem cēla priekšā liepājnieki.
Pēc viņiem uzstājās Talsu dzejnieki.<br />
T A L S I - Tagad Atbraucām Liepājā Sumināt Iepriecināt - bija viens no trim<br />
viņu piedāvātajiem savas pilsētas nosaukuma atšifrējumiem, kurus prezentēja<br />
dzejniece un rakstniece Maija Laukmane. Talsenieki dāvināja draugiem sniegumu<br />
dzejā un pašu gatavotus, skaistus, krāsainus suvenīrus - 12. Kurzemes dzejas<br />
dienai veltītus - apgleznotus akmentiņus.<br />
Helikonieši tāpat sveica visus savus mīļos viesus, katru novadu, gan dzejā, gan ar<br />
citām dāvanām - žurnālu "Helikons" un labākajām liepājnieku izdotajām jaunajām<br />
grāmatām.<br />
Tukumnieki gan lasīja savu dzeju, gan sniedza muzikālu sveicienu.
Dzejniece Sarma Upesleja lasīja dzeju no sava jaunā krājuma "Zalkša Bezgalība".<br />
Viņa aicināja klātesošos kopā dziedāt latviešu tautas dziesmu "Bērīt's manis<br />
kumeliņš" un izpildīja dziesmu, kas sarakstīta ar viņas vārdiem.<br />
Ventspilnieki, tik pat radoši, garīgi bagāti un atraktīvi.<br />
Dzejas dienas atvēršanas pasākuma noslēgumam veselīgu humora devu pievienoja arī<br />
Kociņ, Kociņ, Kociņ Anc, uzrunājot klausītājus ventiņu dialektā.
Mīļe sveicināšne un liele cienišane liepājnikem.<br />
Dzej diens Liepaje<br />
Rō, vasriš pamazam un klus<br />
Lēnem līž uz rudiņ pus<br />
Un uz Dzejdienem ved mūs,<br />
Kas šogadiņ iekš Liepaj būs!<br />
Liepājniek mūs ciemes sōc,<br />
Le cetortdien pe viņems brōc.<br />
Kas ta klōsites tur nāks,<br />
Ka ventiņ dzejoļs lasit sāks.<br />
Cetortdien tokš dārbdien,<br />
Nebus klōsitaj nevien.<br />
Katrs sōv dārbiņ dār.<br />
Tik bezdārbnik un penzonār<br />
To poēzij klōstes var.<br />
Varbūt kāds simtlatniks<br />
Vel pa stārp atskries pliks.<br />
Nedome, kāds miljonārs<br />
Uz šādam būšenem i kārs.<br />
Tam intres restorāņ un bārs!<br />
Mēs dzejos, lasis, klōsises,<br />
Paš save sule vārises!<br />
Tā viš i un tā viš būs!<br />
/Aņčis, 09.09.2010./<br />
Pēc ventspilnieku jaukā sveiciena Ērika Birzkopa dziļā sirsnībā liepājniekiem 2009.<br />
gadā uzticēto Kurzemes dzejas dienu atslēgu pasniedza Ventspilij, tradicionāli<br />
nododot to atkal tālāk, dzejnieces, Ventspils Herberta Dorbes memoriālā muzeja<br />
"Senču putekļi" vadītājas, Ineses Aides gādīgajās rokās, kura gaidīs novadniekus<br />
nākamgad rudenī Kurzemes dzejas dienās Venstpilī.
Dzejas dienu simbols - atslēga - 2009. gada 11. Kurzemes dzejas dienā Saldū svinīgi<br />
pasniegta liepājniekiem tagad dosies uz Ventspili./.<br />
I. Aide pateicās un apņēmās godam tradīciju turpināt.<br />
---<br />
Ar sirsnīgu prieku šajā radošas pacilātības, oriģinālas vienkāršības un patiesas<br />
mīlestības caurstrāvotajā pasākumā vērās, fotomirkļos un īsā aprakstā to iemūžinot<br />
- Inga Audere.<br />
12. Kurzemes dzejas diena turpinājās LiePU (Liepājas Universitātē), kur plkst.<br />
14.00 notika seminārs „Autors. Teksts. Lasītājs”. Piedalījās autori - Guntars Godiņš,<br />
Arvis Vigulis un Māris Rungulis. Pēc tam, plkst. 16.00, Hotel Fontaine Royal tika
īkots Arvja Viguļa autorvakars. Par šiem un citiem Dzejas dienu pasākumiem<br />
Liepājā vairāk var izlasīt mājas lapā www.liepajniekiem.<strong>lv</strong> un laikrakstā "Kurzemes<br />
Vārds". Kurzemnieku pasākums noslēdzās vakarā kafejnīcā pie Valters un Rapa<br />
grāmatnīcas, kur notika apkopojošas sarunas un dalībnieki atvadījās.<br />
Pasākumu organizēja biedrība LLRMK "Helikons", tās valdes locekles Ērikas<br />
Birzkopas vadībā.<br />
Mīļi jo mīļi pateicamies katram 12. Kurzemes dzejas dienas dalībniekam, viesim,<br />
atbalstītājam! Paldies par svētkiem, dzeju, uzticību, draudzību! No sirds vēlam visiem<br />
možu un radoši rosīgu garu arī turpmāk! Ventspilniekiem - svētību, izturību, labu<br />
izdošanos! Uz tikšanos Ventspilī 13. Kurzemes dzejas dienā un, cerams, vēl turpmāk!<br />
Tā viš i un tā viš būs!<br />
7. septembrī žurnāla "Helikons" jaunā, Dzejas dienu,<br />
numura atvēršana<br />
Bums!... Septembris klāt ar Ērikas Birzkopas zvanu: "Turu rokās jauno Helikons<br />
žurnālu," - kā sniegs uz ga<strong>lv</strong>as, vienā mirklī - kā rudens lapu košais sniegs...<br />
LIEPĀJAS LITERĀTU UN RADOŠO MŪZIĶU KLUBS HELIKONS 2/22 SEPTEMBRIS 2010
Pirmā vāka ilustrācija - mākslinieks, profesors Aldis Kļaviņš/<br />
Šķirstu lapas, smaržo... pēc Liepājas tirgus, pēc maizes, vēja... Kurzemes vējam - jā!<br />
"Liepājai atkal jākļūst par literatūrai atvērtu pilsētu, nevis par tādu, kas dzejnieku<br />
parādīšanos krāmtirgū uzskata par normu," kā pērkons no debesīm, lai ienestu<br />
apskaidrību, dārdina Edvīns Tauriņš, Helikons ga<strong>lv</strong>enais redaktors. Ērika Birzkopa,<br />
biedrības vadītāja, saulaini smaidot,<br />
/Foto: Irina Tīre (AFIAP)/<br />
papildina: "(..) Mēs būsim atvērti citādiem viedokļiem, ja tie tiks pamatoti un<br />
argumentēti.<br />
Vienīgo reģionālo literatūras izdevumu Latvijā -"Helikonu" - pieņem un atzīst arvien<br />
vairāk lasītāju Kurzemē. Mēs jau tagad esam grūtajā ceļā uz Kurzemes novada<br />
kultūras almanahu. Pasaule ir sarežģīta, bet tāpēc nevajag apmulst. "Helikons"<br />
vienmēr būs īpaši mīļš tiem, kas paši ir gatavi augt, pilnveidoties.<br />
Šogad 12. Kurzemes novada Dzejas dienas norit Liepājā. Esam centušies, cik spējam,<br />
sagaidīt viesus no Tukuma, Talsiem, Ventspils, Saldus, Kuldīgas.<br />
9. septembrī ventspilniekiem nodosim simbolu -„Atslēgu" 13. Kurzemes novada<br />
Dzejas dienu norisei, kuras notiks 2011. gadā Ventspilī."<br />
Žurnāla "HELIKONS" septembra 2/22 numurā:
HELIKONS ir tapis, pateicoties autoru ziedojumiem, īpaši liels paldies: Herberta<br />
Dorbes radiniecei Anitai Pukaļevai, Vilhelmīnei Deiliko, Andrim Kristonam.<br />
Pateicība par sadarbību izteikta arī Aldim Kļaviņam un Vilnim Kronbergam.
Visi mīļi gaidīti žurnāla "Helikons" atvēršanas svētkos, rīt, 7. septembrī plkst.<br />
14.00, Liepājas Centrālās Zinātniskās bibliotēkas (LCZB) humanaitārajā<br />
lasītavā, Zivju ielā 7, Liepājā.<br />
Piedalīsies aktieri - Jānis Kuplais, Aivars Kalnarājs, Zigurds Akmentiņš, Anita Kvāla,<br />
Ilga Martinsone un Jānis Dreiblats. Muzicēs - Valdis Aivars, Andris Kristons kopā ar<br />
Daci Milzeri un Edmundu Talalasu.<br />
Ja es stāstīšu, man ticēs vai neticēs:<br />
Kuģis par eņģeli pārtapt spēs.<br />
Edvīns Tauriņš<br />
/Foto: Pēteris Jaunzemis (EFIAP). Baltie spārni/
Intervija ar dzejnieci un mūziķi Mirdzu Grauduži<br />
laikrakstā "Kurzemes Vārds" 21. augustā<br />
"Es redzu pasauli DZEJAS ACĪM" - laikraksta "Kurzemes Vārds" 2010. gada 21.<br />
augusta numurā žurnālistes Dainas Meisteres intervija ar dzejnieci un mūziķi Mirdzu<br />
Grauduži, kristīgā pasākuma "Baltā dzejas stunda" dalībnieci, kuras dzeja pastāvīgi<br />
lasāma žurnālā "Helikons" un iekļauta gan liepājnieku kristīgās dzejas pirmajā<br />
starpkonfesionālajā kopkrājumā "Dievs, gribu Tev skanēt...", gan topošajā krājumā<br />
"Kāp Mīlestības kalnā".<br />
Intervijas elektronisko versiju laikraksta mājas lapā: www.kurzemes-vards.<strong>lv</strong> var<br />
lasīt, iepriekš reģistrējoties tajā kā lietotājam.<br />
2010/08/22<br />
Sveicam Kristofu Girgensonu ar dzejas istabas<br />
atvēršanu!<br />
Nopietnas, pārdomātas un izsvērtas sadarbības rezultātā Egineto.<strong>lv</strong> sadaļā 'Autori'<br />
šodien ir atvērta dzejnieka Kristofa Girgensona dzejas istaba, kur iespējams gan lasīt<br />
viņa darbus, gan klausīties tos audioierakstā. Tāpat arī - uzzināt vairāk par autoru un<br />
viņa dzejas krājumu "Čukstus par..." (2009).<br />
Sirsnīgi sveicam viņu! Priecājamies, ka Kristofs ir mūsu vidū! Vēlam, lai viņa<br />
dzeja var sasniegt, uzrunāt un priecēt vēl daudzus! Labu radošu veiksmi ar Dieva<br />
palīgu arī turpmāk!
Dvēselīt<br />
Nesaki skaistus vārdus<br />
man šodien un rīt,<br />
par vēlu tiem lidot,<br />
mazo dvēselīt.<br />
Neraudi sāpēs,<br />
jo ko gan tas līdz?<br />
Tik laiks lēnāk plīst,<br />
un neizpratne domās turpina klīst,<br />
mana mazā<br />
neizprastā dvēselīt.<br />
Neskrien akmeņu sienās,<br />
tik filmās tās ātri šķīst,<br />
iedzer pacietības un dzīves sapratnes dziru,<br />
un atkal palēnām topi mana,<br />
mazā<br />
mīļā<br />
dvēselīt.<br />
/K. Girgensons<br />
06/ 07.11.2009. Rīga - Salaspils. TXD/<br />
'Dzejas istabu' izveidojis Jānis Diekonts.<br />
Pateicamies Kristofam par sadarbību! Egineto.<strong>lv</strong><br />
2010/07/27
Vienā mīlestības telpā<br />
Vienā mīlestības telpā – 24. jūlijā – dzejas, mūzikas un jūras viļņojumā pagāja vakars<br />
Raiņa un Aspazijas vasarnīcā Majoros, kur skanēja gan saviļņojošas, vasarīgi<br />
izpildītas R. Šūmaņa un F. Šūberta melodijas, gan mana, Daigas Lapānes (Rīga) un<br />
Sarmas Upeslejas (Tukums) dzeja.<br />
Daiga Lāpāne iepazīstina klātesošos ar Sarmas Upeslejas jauno dzejas krājumu<br />
"Zalkša Bezgalība"<br />
Neraugoties uz tveicīgo laiku, muzeja zāle bija gandrīz pilna. Un tā bija skaista<br />
tikšanās dzejas draugiem – mums ar Sarmu un tāpat arī citām dzejniecēm, kas šoreiz<br />
bija klausītāju lomā. Par priecīgo, radošo noskaņojumu liecina arī kopīgās bildes pēc<br />
pasākuma pie muzeja un arī pie jūras, kur aizgājām atveldzēties.<br />
No kreisās: Anita Zvaigzne, Liāna Lunte, Daiga Lapāne, Ginta Cīrule un Ramona<br />
Frišmane.<br />
Esmu ļoti pateicīga ilggadējai Raiņa un Aspazijas muzeja vadītājai Astrīdai Cīrulei,<br />
kura iecerēja šo brīnišķīgo muzikālo dzejas tikšanos un uzaicināja mani piedalīties.
Tā kā kādreiz esmu strādājusi Jasmuižā, Raiņa muzejā Preiļu rajonā, šī bija iespēja<br />
atkal pabūt ierastā memoriālā vidē, kavēties jaukās atmiņā, gan arī izjust savu dzeju<br />
jaunā skanējumā. Tik saviļņojošs bija pianistes Jūlijas Rogačevaskas un altista<br />
Konstantīna Habārova izpildījums, ka rosināja ar auditoriju kontaktēties vasarīgi un<br />
gaiši.<br />
Jaunie mūziķi gatavojas kamermūzikas konkursam Zviedrijā, un nu mums pašiem<br />
pirmajiem bija izdevība dzirdēt viņu sagatavoto programmu.<br />
Atceros, uz mana lasījuma beigām ierūcās pērkons, zālē visi saausījās – kas tur laukā<br />
notiek, un pa rokai gadījās arī kāds piemērots dzejisks akcents!<br />
***<br />
Spēji uznāca dzejolis -<br />
kā ziedoņa vilnis,<br />
kā negaiss,<br />
pirms tam – apklusa viss<br />
kā aizturēta elpa,<br />
vārdi pieplaka zemei kā zāle<br />
pirms dzestras brāzmas,<br />
tad atslējās pēkšņi,<br />
atraisījās zibens gaismā.<br />
Spēcīgi uznāca dzejolis –<br />
kā lietus gāziens,
un ozona svaigums jautās<br />
ik vārdā,<br />
ziedu un lietus<br />
nomazgātā.<br />
(Daiga Lapāne)<br />
Ļoti, ļoti un no visas sirds priecājos, ka „Vienā mīlestības telpā” savu dzeju lasīja<br />
Sarma Upesleja.<br />
Sarma Upesleja lasa savu dzeju.<br />
Viņas uznāciens bija kā svētku mirklis – ne tikai tāpēc, ka varēju pieteikt: Sarmai<br />
nupat, mūsu sadarbības rezultātā, iznākusi pirmā dzejas grāmata „Zalkša bezgalība”,<br />
bet arī tāpēc, ka Sarmas dzeja autores skaistajā lasījumā izskanēja patiesi suģestējoši<br />
un harmoniski, kā skaista pasākuma izskaņa. Dzejniece saņēma komplimentus par<br />
labi nostādīto balss tembru un prasmīgu savas dzejas pasniegšanu. Un Sarma par sevi<br />
stāstīja, ka arī reiz strādājusi Majoros, laivu rūpnīcā par inženieri, un par savu dzeju -<br />
ka tā pie viņas vienkārši atnāk, varbūt tiešām kā no dievišķas zvaigžņu krūkas – ne<br />
velti arī grāmatas noformējums ir zvaigžņoti zilganā krāsā – autore tikai pieraksta<br />
kāda Lielāka Autora sūtītas rindas.<br />
***<br />
Vārds atnāk pie manis<br />
un dvēselei pieskaras liegi<br />
kā smilga pie smilgas,<br />
kā ēnu pārskrējieni,<br />
viņš elpo Zemes, puķu<br />
un vēju dvesmu –<br />
par lakatu ņemu,<br />
par buru, kā karogu nesu<br />
par apliecinājumu –<br />
es esmu!<br />
(Sarma Upesleja)
Un tad ziedi, ko saņēmām noslēgumā, - visvairāk dzelteni, rozes..., tik saulaini un<br />
mīļi.<br />
Nāk klāt draugi, kas atbraukuši tādā karstumā no tuvām un tālākām vietām, arī sen<br />
nesatikti, lai ieklausītos dzejā, dalītos gaismā. Arī Sarma dod man skaistas rozes,<br />
tādas dzelteni iesārtas, rītausmas krāsā, un izsaka prieku, ka esam satikušās, ka kaut<br />
kas skaists ir ievirmojies <strong>dvēselē</strong>s.<br />
No kreisās: Anita Zvaigzne, Ramona Frišmane, Daiga Lapāne un Sarma Upesleja.<br />
Mīļš paldies visiem, kas piedalījās, kas klausījās, vienkārši dalījās draudzīgajā<br />
mūzikas, dzejas un jūras saviļņojumā, sirds starojumā – vienā mīlestības telpā!<br />
Daiga Lapāne<br />
26.07.2010.
Mana daļa ir Mīlestība. "Baltā stunda" Liepājas<br />
Metodistu draudzē<br />
2010. gada 18. jūlijā „Baltā stunda” notika Apvienotās Metodisu baznīcas Liepājas<br />
draudzē. Pasākumu vadīja Ilga Auza un Ērika Birzkopa. Dzeju lasīja visi klātesošie<br />
dažādu konfesiju dzejnieki, arī no LLMR „Helikons”. Dziedāja: Juris Ceriņš,<br />
pie klavierēm Miervaldis Ziemelis, Liepājas zvanu ansambļa „Campanella”<br />
vadītājs, un Mirdza Grauduže, pie klavierēm Guntis Vītols. "Helikons" dzejniece Irma<br />
Markopa lasīja savu dzeju „Baltajai stundai - 10”. Tika lūgti ziedojumi jubilejas<br />
kopkrājumam „Kāp Mīlestības kalnā”.<br />
Pēc pasākuma baznīcā, sarunas turpinājās sadraudzībā pie kafijas, tējas un cienastiem.<br />
Dziedājām baznīcas dziesmas. Dzejniece Inga Vlasova nelielā uzrunā aicināja<br />
katram apzināties savu lomu sabiedrībā, padomājot, vai mēs, dzejnieki, šajā<br />
atbildīgajā laikā drīkstam klusēt.<br />
Ērika Birzkopa sniedza liecību, kā Dievs kārtējo reizi atbildējis viņas lūgšanām.<br />
Mācītājs Ārijs Vīksna lasīja dzeju un atklāja šādu interesantu liecību. Kādā slimnīcas<br />
palātā atradās divi slimnieki. Viens gulēja pie loga, bet otrs tuvāk durvīm. Tas, kurš<br />
atradās pie loga, katru dienu stāstīja savam istabas biedram par brīnišķīgo ainavu,<br />
kas paveras skatam, kurš, savukārt, bija ļoti neapmierināts, jo arī pats vēlējās to<br />
redzēt. Kad tas, kurš gulēja tuvāk logam, kādā dienā nomira, otrs slimnieks lūdza, lai<br />
tagad viņu novieto pie loga, un ieraudzīja tikai kailu ķieģeļu sienu. Tā ir ar ci<strong>lv</strong>ēkiem,<br />
kāda kuram dvēsele, tādu redz visu apkārtni.<br />
Noslēgumā metodistu draudzes māsa atzinīgi izteicās par pasākumu, ka tā tiešām ir<br />
Baltā stunda, un pateicās dzejas vārdiem: „…mana daļa ir Mīlestība”. Arī mācītājs<br />
Ārijs Vīksna izteica atzinību, ka ir notikusi autoru izaugsme dzejā.<br />
Mīļš paldies Metodistu draudzei un mācītājam Ā. Vīksnam par aizlūgšanām, sirsnīgo<br />
uzņemšanu, doto svētību, līdzdalību un ziedojumiem! Vēlam: Lai Dievs Jūs bagātīgi<br />
svētī un pasargā!<br />
2010/07/24/
Par Zemeņu svētkiem pie dzejnieces un rakstnieces,<br />
liepājnieces Irmas Markopas<br />
Dārza svētkus vēlējos jau sen, kopš izlasīju „Vējiem līdzi” par Skārletu, un nodomāju,<br />
ka es arī labprāt tādus rīkotu. Kad mana meita aizbrauca uz Īriju, māja un dārzs palika<br />
manā aprūpē. Un nu jau septīto gadu pēc kārtas pie manis notiek Zemeņu svētki.<br />
Aicinu draugus – dzejniekus un mūziķus. Lasām dzeju, kas veltīta dabai un mīlestībai.<br />
Cienāju viesus ar zemeņu torti un visu, kas dārzā izaug. Ciemiņu sastāvs mainās.<br />
Ga<strong>lv</strong>enokārt tie ir liepājnieki, visvairāk helikonieši - Ērika Birzkopa, Edvīns Tauriņš,<br />
Imants Brancis, Mirdza Gūža, Andris Kristons, Valdis Aivars u.c. Šoreiz bija arī Zoja<br />
Zandberga. Ir bijis arī Jānis Hvoinskis. Ne vienmēr visi aicinātie var atbraukt.<br />
Pagājušajā gadā mūsu vidū bija dzejniece Jana Rūce. Viesojusies arī rakstniece<br />
Sandra Vensko. Šogad bija atbraukusi dzejniece Vilhelmīne Deiliko no Rīgas kopā ar<br />
savu māsīcu Valentīnu, kordziedātāju.<br />
Reiz Anita Čirkše viesojoties, muzicēja uz flautas, pakāpusies uz kāpnītēm. Pēkšņi<br />
garām brauc pajūgs ar zirgu. Tik harmoniski mūzika saskanēja ar zirga pakavu<br />
piesitieniem...<br />
Šoreiz Ilga Auza klātesošos iepazīstināja ar "Baltās stundas" pasākumu plānu. Ērika<br />
Bizkopa - ar "Helikons" paredzētajiem Dzejas dienu pasākumiem septembrī,<br />
atgādinot, ka XII Kurzemes novada dzejas diena notiks Liepājā, jo Gunta<br />
Kraulere pagājušajā gadā "Helikonam" pasniedza Dzejas dienu atslēgu.
Visiem patīk iespēja Zemeņu svētkos tikties šeit - lasīt dzeju un muzicēt svaigā gaisā<br />
pie dabas.<br />
Irma Markopa<br />
Info: I. Markopa ir divu dzejas krājumu "Mirkļa mozaīkas" (2000) un "Noglāstīt<br />
akmenim pieri" (2007), kā arī romāna "Naktī bērns kliedza" (2008) un stāstu un<br />
tēlojumu krājuma "Kaijas kliedziens" (2010) autore.<br />
2010/07/23/<br />
Mūžībā izvadīts LLRMK "Helikons" goda biedrs<br />
Ādolfs Reinbergs<br />
Šā gada 17. jūlijā mūžībā tika izvadīts Ādolfs Reinbergs /1945-2010/.<br />
LLRMK "Helikons" redaktors Edvīns Tauriņš par Ā. Reinbergu pirms gada rakstīja:<br />
"Ādolfa Reinberga darba ceļā iezīmēsim trīs pārmijas: kinomehāniķis, velmētājs<br />
Metalurgā, bet Piena kombinātā bijis balto kannu apdarinātājs. Kino – video<br />
uzņemšanas prasmes apguvis pats, sirds šai lietai stāvējusi klāt. (..) Ar kameru strādā<br />
viens, bez asistenta. To, ko profesionālā televīzijas studijā paveic vesela radošā<br />
brigāde, viņš iespēj viens pats, būdams gan režisors, gan operators, gan –<br />
pretimnākošs savu paveikumu dāvinātājs. Kad Aina Uldriķe tuvojās Ādolfam ar<br />
naudiņu saujā, viņš atvairījās. (..) Patiesībai par godu – 2004. gadā par Ādolfu<br />
Reinbergu korekti rakstījis Visvaldis Paspārnis, bet Liepājas kinoamatierisma atceres<br />
gadskārtā, pateicības jūtas pauzdami, iesaucam mūsu kinohronistu Helikona goda<br />
ložā."<br />
Domās un aizlūgšanās esam kopā ar Ādolfa Reinberga ģimeni un draugiem.<br />
Egineto.<strong>lv</strong><br />
2010/07/22
Par X Latvijas skolu jaunatnes dziesmu un deju<br />
svētkiem<br />
Vairāk par Latvijas skolu jaunatnes dziesmu un deju svētkiem var uzzināt:<br />
www.dziedundejo.<strong>lv</strong><br />
Sirsnīgi pateicamies visiem organizētājiem un dalībniekiem par brīnišķīgajiem<br />
svētkiem!<br />
Veltījums<br />
Tava balta asariņa<br />
Mazā zvaigznē pārvērtās<br />
Silti gaiši uzsmaidīja<br />
Man uz pleca nolaidās<br />
Attek zaļa līdaciņa<br />
Brīdi zvaigznē lūkojās<br />
Kā lai saprot ko tā lūdzas<br />
Dziļa ūdens klusumā<br />
Vai tā dzelmē gaismu lūdzas<br />
Skaidrā debess mirdzumā<br />
Vai par vētru jūrā sūdzas<br />
Sauc pēc miera ilgotā?<br />
Teci teci līdaciņa<br />
Man par zvaigznēm nejautā<br />
Vēl pirms ausmas nodrūp spīdums…<br />
Gaismu sirdī jāglabā<br />
Mīļa laba šī zemīte<br />
Skarbu vēju caurstaigāta<br />
Gaišiem ļaudīm svēta dziesma<br />
Dārgā dzimtā valodā<br />
Pūt vējiņi dzen laiviņu...<br />
Tava dzidra asariņa<br />
Mazā straumē pārvērtās<br />
Dvēselīti pastarīti<br />
Baltu baltu nomazgās<br />
Egineto.<strong>lv</strong><br />
2010. gada 12. jūlijs
Vienu bērza lapu tev plaukstā<br />
Visu aizvadīto nedēļu vēroju un priecājos līdzi, spilgti izjūtot, kā gaisā virmo to<br />
draugu dzejai sajūsma, kuriem bija iespējas 3. un 4. jūlijā kopā pavadīt<br />
brīnišķīgu laiku Raudas muižā "Ar bērza lapu plaukstā". Neskaitāmas atsauksmes, arī<br />
dzejā, un iemūžināti fotomirkļi...<br />
/Foto no Mārītes Bikovskas pers. arh./<br />
Gaidu ziņas un drīz sagaidu. Atraksta Ieviņa, Ieva Trimalniece, pasākuma<br />
organizētāja: Jau kuro reizi pārskatu datorā bildes no Raudas. Un atkal un atkal un<br />
atkal tajās saredzu no jauna … vārdos neizsakāmu enerģiju. Visas fotogrāfijas ir<br />
burtiski uzlādētas ar tādu spēku (cits apzīmējums būtu attālāks un mazāk izsakošs). Ir<br />
tā, ka pēkšņi it kā saredzi citu TELPU UN LAIKU. Robežas pazūd un ci<strong>lv</strong>ēks<br />
nokļūst… es nezinu kur un kā, bet tā nav Zeme tās šodienas redzējumā. Vārdi zaudē<br />
savu nojēgumu, jo TUR vārdi ir lieki, neko neizsakoši. TUR pietiek vien acīs<br />
ielūkoties un viss ir gaiši redzams, dzirdams, jūtams, saprotams.<br />
Pēdējā laikā jūtu – nevēlos runāt, kaut saprotu un zinu – ci<strong>lv</strong>ēki joprojām tādā formā<br />
viens ar otru sazinās. Arī viens otru pārprazdami un pamatīgas putras savārīdami.<br />
Vienam vārds „tuksnesis” nes svelmi, otram – meitenes deju smiltīs. Vienam ziemā<br />
salst un domās ir tikai vasara. Otram pretēji. Tik dažādi. Koku valoda? Saules<br />
valoda? Vēja valoda? Zvaigžņu valoda? KLUSUMA valoda?<br />
Meklē tulku nu … cik maksās tas? Vienu bērza lapu tev plaukstā.<br />
Draugi dzejai, uz tikšanos nākošajā gadā.
Mīļi sveicam kristīgās dzejas "Baltā stunda" Liepājā<br />
krustmāti Ilgu Auzu dzimšanas dienā!<br />
„Laba slava der vairāk nekā liela bagātība,<br />
un labvēlīga nostāja no ļaužu puses ir labāka par sudrabu un zeltu.”<br />
/Sal. pam. 22:1/<br />
~~~<br />
Veltīts Ilgai Auzai<br />
Es esmu lai atdotu smaidu<br />
Ko neatsver zelts vai dimants<br />
Caur sirdi kas silti staro jo<br />
Aizgūtnēm tiecas pēc gaismas<br />
Lai daudzus veldzēt vēl spētu<br />
No dzidrākā avota straumes<br />
Kas dvēseles izredzētās<br />
Mazgā kā dūjas tik skaidras<br />
Kad vējš tās paceļ uz rokām<br />
Augstāk kur labāk kļūst redzams<br />
Esmu lai būtu ci<strong>lv</strong>ēks<br />
Un lai es ci<strong>lv</strong>ēkiem būtu<br />
/Inga Audere/<br />
Mīļi sveicam kristīgās dzejas "Baltā stunda" Liepājā krustmāti Ilgu Auzu dzimšanas<br />
dienā /27. jūnijā/! No sirds priecājamies, ka viņa ir mums līdzās!
Pateicamies Ilgas kundzei par pastāvīgo, nesavtīgo ieguldījumu vispirms jau Liepājas<br />
radošās dzīves dažādās aktivitātēs! Un vēlam viņai: labu veselību, Dieva svētību un<br />
radošu rosību Kristus mīlestībā arī turpmāk!<br />
2010/06/30/<br />
Ivetas Liepas dzejas istaba<br />
LLRMK "HELIKONS" un Egineto.<strong>lv</strong><br />
Egineto.<strong>lv</strong> sadaļā 'Autori' atvērta dzejnieces Ivetas Liepas dzejas istaba, ko izveidojis<br />
Jānis Diekonts.<br />
Mīļi sveicam Ivetu! No sirds priecājamies, ka viņa ir mūsu vidū.<br />
Aicinām apmeklētājus lasīt un klausīties I. Liepas dzeju audio un video ierakstos arī<br />
pie mums.
Par Dr. Olafa Brūvera jauno grāmatu "Komunisms<br />
pret reliģiju: padomju eksperiments"<br />
Šā gada maijā apgādā „AMNIS” nāca klajā Dr. Olafa Brūvera grāmata angļu valodā<br />
„COMMUNISM VERSUS RELIGION: SOVIET EXPERIMENT / Theory and<br />
Practice in Historical Retrospection” (Komunisms pret reliģiju: padomju<br />
eksperiments / Teorija un prakse vēsturiskā retrospekcijā). Tajā apkopots viņa veikto<br />
plašo un nozīmīgo pētījumu darbs par komunismu un reliģiju Padomju Savienībā pēc<br />
1976. gada. Grāmata paredzēta kā izziņas materiāls studentiem, lasītājiem, kuri nav<br />
piedzīvojuši komunistiskā režīma ietekmi un politiku attiecībā pret reliģiju un citām<br />
politiskām kustībām.<br />
Autora pētījumi balstās viņa personiskajā pieredzē, – kad viņš vēl dzīvoja padomju<br />
okupētajā Latvijā, piedalījās cīņā par ci<strong>lv</strong>ēktiesībām, 1974. g. tika saņemts ciet VDK,<br />
1976. g. – ieslodzīts, tad – deportēts uz Rietumvāciju.<br />
1977. gadā Dr. O. Brūvers saņēma ielūgumu no ASV Kongresa Vašingtonā lai<br />
liecinātu par ci<strong>lv</strong>ēktiesību pārkāpumiem Padomju Savienībā. 1977. g. februārī<br />
Apspiesto tautu komiteja viņam piešķīra Dvaita Deivida Eizenhauera Miera medaļu<br />
(Dwight D. Eisenhower Peace Medal).<br />
Līdztekus studijām Fullera teoloģiskajā seminārā, Pasadenā, Kalifornijā, no 1980.<br />
gada līdz pat 2010. gadam viņš vāca un pētīja dažādus dokumentus par komunismu un<br />
reliģiju, kas aplūkoti šajā darbā.<br />
Grāmatā, aprakstot vēstures notikumus, autors sarunājas ar lasītājiem tagadnē, garīgi<br />
pārceļot tos 1980. gada komunistiskās pasaules – ateisma, spruku, vajāšanu, brīvības<br />
un ci<strong>lv</strong>ēku tiesību ierobežojumu – realitātē. Arī starptautiska vēlme bija, lai šis<br />
materiāls tiktu sagatavots tā, it kā tas viss būtu noticis šodien.<br />
Autors uzsver, ka dotais darbs nav uzskatāms kā pabeigts, neapstrīdams materiāls, bet<br />
cer, ka šīs zināšanas pamudinās lasītājus novērtēt un aizsargāt demokrātiskās vērtības,<br />
kuras šodien tiek uzskatītas kā pašsaprotamas.
Par to, ka šis pētījums bija iespējams, Dr. O. Brūvers pateicas sekojošiem ci<strong>lv</strong>ēkiem<br />
un organizācijām: Paulim Kļaviņa kungam no Bonnas (Vācija) par sadarbību un dāsni<br />
sniegto palīdzību komunistiskajā pasaulē vajātajiem kristiešiem; Radio Brīvā Eiroparadio<br />
Brīvība par nodrošinājumu ar ļoti svarīgu informāciju; Jānim Sapieta kungam,<br />
BBC (Londona, Anglija), no aktuālo notikumu nodaļas un viņa meitai Mārītei Sapietei<br />
no Akadēmiskā reliģisko studiju centra (Kestona koledža, Anglija); kā arī visiem<br />
draugiem no PSRS, kas, riskējot ar veselību un daudzu gadu brīvības padomju režīma<br />
laikā, vāca un sūtīja uz rietumiem informāciju par reliģijas un dažādu ticību piekritēju<br />
vajāšanām; visiem, kas nodrošināja autoru ar dokumentiem, pētījumu materiāliem,<br />
padomiem un atbalstīja ar aizlūgšanām.<br />
Dr. O. Brūvera CV – www.egineto.<strong>lv</strong> sadaļā ‘Saruna’ izdevuma „Zem viena spārna”<br />
(ZVS) 2008. gada Adventa numurā, 10.lpp. , savukārt, viņa viedoklis par situāciju<br />
Latvijā pēc 2009. gada 13. janvāra – ZVS 2009. gada Pavasara izdevumā, 12. lpp. ,<br />
Ingas Auderes intervijā ar viņu.<br />
Patiesi dziļi un sirsnīgi pateicamies Dr. Olafam Brūveram gan par šo ārkārtīgi vērtīgo<br />
grāmatu, gan par viņa pašaizliedzīgo dzīves ieguldījumu Latvijas un citu valstu<br />
ci<strong>lv</strong>ēktiesību jomā un daudzās citās sabiedrībai vitāli svarīgās jomās. Vēlam viņam:<br />
bagātīgu Dieva svētību un, – lai šī unikālā grāmata nerimtīgi sasniedz arvien jaunu<br />
lasītāju sirdis.<br />
2010/06/14<br />
Grāmatas "Valdis Vikmanis. Sava mūža diriģents"<br />
atvēršanas svētki<br />
10. jūnijā Liepājas Latviešu Biedrības namā notika grāmatas "Valdis Vikmanis. Sava<br />
mūža diriģents" atvēršanas svētki. Mūziķim šā gada janvārī palika 95 gadi. Pasākumā<br />
piedalījās arī viņa kundze Blāzma Vikmane. Vairāk: www.liepajniekiem.<strong>lv</strong>, laikraksta<br />
"Kurzemes Vārds" žurnālista P. Jaunzemja rakstā "Gods pazīt Valdi Vikmani".<br />
Sirsnīgi sveicam Valdi Vikmani un pateicamies grāmatas veidotājiem un izdevējiem,<br />
- lai daudzi varētu iepazīt dzīves bagātā mūziķa un skolotāja pasaules redzējumu un<br />
ci<strong>lv</strong>ēkus viņam līdzās!<br />
Foto iesūtīja T. Hristoļubova
Sirsnīgi sveicam mācītāju Gintu Kronbergu<br />
Grobiņas pilsētas svētkos maija beigās Grobiņas evaņģēliski luteriskās draudzes<br />
mācītājs Gints Kronbergs saņēmis apba<strong>lv</strong>ojumu „Gada Grobiņnieks” par nesavtīgu<br />
kalpošanu sabiedrības labā. Vairāk par notikumu: www.lelb.<strong>lv</strong><br />
Sirsnīgi sveicam!<br />
2010. gada 11. jūnijs<br />
Laimes ceļš...<br />
Agnese Līcīte, jauna dzejniece<br />
Laimes ceļš<br />
Es šovakar vēlos Tev stāstīt<br />
Par ceļu, kur akmeņi zied –<br />
Tā taciņa maza gar strautu,<br />
Kur saule uzaust un riet.<br />
Uz pirkstgaliem laime tur staigā,<br />
Ik smildziņu, ziediņu skauj<br />
Un brīnumam noticēt gaiši<br />
Pat mazam putnēnam ļauj.<br />
Tur tauriņi likteni raksta<br />
Ar spārniem, kas starojot mirdz,<br />
Tur kreimeņu zvaniņu skaņās<br />
Noreibt prot ci<strong>lv</strong>ēka sirds.<br />
Es šovakar vēlos Tev rādīt<br />
To ceļu, kur akmeņi zied,<br />
Un kopā ar Tevi uz rītu<br />
Klusējot laimīgi iet.<br />
07.06.2010.
*<br />
Inga Audere: Kura vieta Latvijā ir tik laimīga – no kuras puses Tu, Agnese, esi?<br />
Agnese Līcīte: Esmu no Vidzemes – no nelielas, bet ļoti mīļas pilsētas – Gulbenes.<br />
Inga: Kas dzeja ir Tev – dzīves uztvere, izteiksmes veids, vārdu spēle, vai vēl kas īpašs<br />
– dziļi personīgs?<br />
Agnese: Man dzeja ir dzīvesveids, iespēja vārdos paust izjūtas, pasauli sev apkārt, tā<br />
liek man domāt vairāk, ieraudzīt lietas un ci<strong>lv</strong>ēkus mazliet citādāk – liriskāk, dziļāk<br />
un patiesāk.<br />
Inga: Cik sen dzeja jau ir dzīvesveids - domu, jūtu/ uztveres, izteiksmes pasaule?<br />
Agnese: Rakstu kopš sevi atceros – kad biju maza meitene, gulēju pieneņu pļavā un<br />
rakstīju dzejolīšus par mākoņu pilīm, par tauriņiem...Toreiz man šķita, ka tā dara visi,<br />
ka tas nav nekas īpašs, pat draugi un ģimene nezināja, ka rakstu. Pamatskolas laikā,<br />
pateicoties literatūras skolotājai, sāku rakstīt mazliet nopietnāk – tie vairs nebija<br />
pantiņi, bet garāki dzejoļi, arī stāsti, pasakas – par visu, kas notika manā dzīvē, par<br />
sapņiem... Kā jau meitenei! (Smaida).<br />
Bija pārtraukums – krass pagrieziens manā dzīvē, kad nerakstīju neko, tie bija<br />
apmēram divi gadi, bet sapratu, ka nespēju nerakstīt. Vienkārši bija sajūta, ka sirds<br />
runā un tas ir jāpieraksta, citādi tā saplīsīs no nepateiktā, atsāku rakstīt un sapratu, ka<br />
tas man dod tādu dzīvesprieku, ka pat lietus lāses domās pārtapa saules staros.<br />
Inga: Reiz sacīji, ka patīk dzeja, kura liek domāt… Vai vari nedaudz raksturot, kāda<br />
dzeja liek domāt? Un, vai šādā procesā ir arī vēlme vienmēr domu saprast, vai tomēr<br />
– paturēt kā dvēselei vien uztveramu noslēpumu?<br />
Agnese: Jā, man patīk dzeja, kas liek domāt! Tā atkarīga no konkrētā mirkļa – domāt<br />
liek arī vienkārši dzejoļi par to, ka puķes zied un putni dzied... Ja dzejolis mani paņem<br />
savā varā, aizved uz autora jūtu pasauli, tad saku – jā – tas ir īstais! (Smaida).Un tad<br />
nav nozīmes, vai es uztveru autoram svarīgo domu, es dzejolī atrodu kaut ko sev, un<br />
tas ir svarīgākais! Dzejolim jāiekļaujas lasītāja dzīvē, jāraisa izjūtas. Ja dzejolī ir<br />
pateiktas priekšā visas atbildes, tas dziļāk uzrunā tikai tā autoru.<br />
Inga: Tava dzeja tiek ietērpta mūzikā… Ja, pareizi atceros, dziesma "Es meklēšu" ar<br />
Taviem vārdiem, Evijas Slokas izpildījumā, vēl nesen piedalījās O!Kartes akadēmijā.<br />
Vai, lūdzu, varētu pastāstīt, kas komponē dziesmas un kādas Tev ir sajūtas, klausoties<br />
savos vārdos, jau dziesmotā lidojumā…?<br />
Agnese: Mani dzejoļi jau ilgāku laiku ir arī dziesmu teksti, jo ir daudz draugu, kas<br />
komponē dziesmas, bet līdz šim tas bija tikai draugu rīkotu pasākumu ietvaros. Kad<br />
manu dzejoli nejauši pamanīja Māris Sloka un teica, ka uzrakstījis dziesmu savai<br />
meitai ar maniem vārdiem, bija liels prieks! Vēlāk, klausoties to radio vai ierakstā,<br />
sajūtas bija un ir dažādas. Reizēm esmu pārāk paškritiska, vienmēr šķiet, ka varēju<br />
labāk. Tomēr dziesma izdevās sirsnīga, daudziem patīk – tas ir pats svarīgākais! Un<br />
vakar dzirdētā atsauksme no 92 gadus vecas klausītājas, ka dziesma ar savu gaišumu<br />
dod viņai spēku veseļoties... Sajūta bija neaprakstāma! Arī šobrīd ir iesākta sadarbība
ar dažiem mūziķiem, bet esmu mazliet piesardzīga – stāstīšu par to tikai tad, kad kāda<br />
dziesma jau būs tapusi (smaida).<br />
Inga: Vai pati arī muzicē?<br />
Agnese: Esmu mācījusies mūzikas skolā, ļoti patīk un interesē visdažādākā mūzika,<br />
bet pati nemuzicēju, arī dziedāt neatliek laika, ja nu tikai kādreiz – kā daudzi –<br />
padziedu līdzi kādai jaukai dziesmai.<br />
Inga: Ar ko vēlies saistīt nākotni – ar radošo jomu, vai vairāk ar praktiskām lietām?<br />
Agnese: Nākotni vēlos saistīt ar mazliet citu jomu – uzņēmējdarbību. Tomēr ar<br />
radošu ievirzi. Neesmu atmetusi arī bērnības sapni par žurnālistiku. Katrā gadījumā,<br />
ieceru un sapņu ir daudz! Meklēšu iespējas, darbošos, bet dzeju noteikti turpināšu<br />
rakstīt!<br />
Un ceru, ka kādreiz izdošu arī grāmatiņu, bet tam laika vēl daudz!<br />
Inga: Vai Tu gribētu ko novēlēt lasītājiem (un klausītājiem)?<br />
Agnese: Novēlu katram atrast sevi – savu jomu, kurā izpausties, kas sagādā prieku<br />
sev un citiem! Noticēt saviem sapņiem, jo tie tiešām piepildās! Katra diena ir<br />
jāsagaida kā mazs brīnums, jādzīvo tā, lai sirds varētu teikt – es tiešām esmu laimīga<br />
un Tev, mīļais ci<strong>lv</strong>ēk, arī tādam jābūt!<br />
Tik viegli padoties, bet, ak – cik grūti lidot,<br />
Pie katras vēsmas spārni gauži sāp,<br />
Vien Tava izvēle būs izkrist zemei cauri,<br />
Vai tomēr cīnīties un augstā kalnā kāpt.<br />
Kaut spārni sāpēs, dursies sirdī šķēpi,<br />
Kaut dzīve sitīs, nāksies zemē krist,<br />
Ir jāceļas, ir jātic saviem sapņiem,<br />
Lai baltās madarās ar prieku vari brist!<br />
Inga: Mīļš paldies! Radošu veiksmi arī turpmāk un – patiesi vērtīgo sapņu<br />
piepildījumu!<br />
2010/06/09
Dziedi vēl, draugs, dziedi...<br />
Trešdien, 12. maijā, Liepājas Vācu-latviešu tikšanās centrā (VLTC) notika Eiropas<br />
dienai veltīts pasākums ar Austras Pumpures /Piešķirts tituls "Goda liepājnieks –<br />
2008" par mūža ieguldījumu, popularizējot latvisko dziesmas garu sabiedrībā, un par<br />
jaunatnes muzikālo audzināšanu/ un jauno mūziķu grupas, Austras bērnu, no Bērnu<br />
un jauniešu centra (BJC) „Vaduguns”, Liepājā.<br />
Vakaru atklāja Irina Tīre ar sveču aizdegšanu, aicinot visus padomāt, kā šajā namā<br />
sveces tikušas iedegtas agrāk.<br />
Vipirms klausītājus mūzikā uzrunāja Izoldes Jumkumsones pulciņa audzēknes, kas<br />
šoreiz uzstājās kā iesildošā grupa, arī ar skaistu un daudzveidīgu repertuāru - gan<br />
klasisko mūziku, gan vācu un latviešu tautasdziesmām.<br />
Tad vārds tika dots A. Pumpurei. Viņa sacīja paldies Irinai par uzaicinājumu, veltot<br />
labus vārdus mākslinieces vadītajiem, Liepājā labi zināmajiem, pasākumiem Irinas<br />
Viesistaba.<br />
A. Pumpure: „Iepriekš ar dažādu tautu dziesmām esperanto valodā, kā šajā<br />
programmā, esam uzstājušies vairākās citās vietās, esperanto kongresos, kas notiek<br />
pastāvīgi, katru gadu - šogad būs Lietuvā, u.c.<br />
Padomju laikā Liepājā bija ļoti spēcīga esperanto grupa. Viņi mani uzaicināja sastādīt<br />
programmu koncertam Kuldīgā. Kas tas esperanto tāds un - ko ēd? - aizbraucu<br />
negribot. Tur bija tik daudz ci<strong>lv</strong>ēku, no visas plašās Padomju Savienības, Maskavas,<br />
Magadānas u.c. un visi runāja esperanto. Atmosfēra… paskatos ci<strong>lv</strong>ēkiem acīs un<br />
domāju: Nē!… Viņiem es gribu labi nodziedāt! Bija iepazīšanās vakars, vēlāk
uzstāšanās koncertā. Pēc tam mani uzaicināja uz Bulgāriju, tad Vāciju, uz daudzām<br />
vietām pasaulē… Un ir tāda dziesma, kas patīk visiem, visām pasaules tautām -<br />
latviešu tautas dziesma: „Nāk rudentiņis”. Kādēļ? To es nezinu. Vēlāk man lūdza<br />
vārdus, lai varētu iemācīties.” Dzied.<br />
T. Hristoļubova: „Liepājas novatoru klubā kursos, kas notika par godu 100 gadu<br />
esperanto, iestājos nejauši un pēdējā brīdī. Grupa saruka, beidzām kādi seši, taču<br />
izlaidumā bija tik daudz ci<strong>lv</strong>ēku, sākumā nesapratu – no kurienes. Braucām ekskursijā<br />
uz Igauniju. Dažādu tautību ci<strong>lv</strong>ēki visu laiku pulcējās ap Austru. Jāatzīst, ka latviešu<br />
tautas dziesmas esperanto valodā protu daudz labāk, kā latviski.” Smaida.<br />
A. Pumpure: „Es gan nepropagandēju esperanto valodu. Bet pasaulē agrāk tāda iecere<br />
bija, lai līdzās katras nācijas valodai, būtu viena, kuru apgūstot, visi ci<strong>lv</strong>ēki varētu<br />
savā starpā saprasties. Pateicoties esperanto, iemīlēju poļus un Poliju, vāciešus un<br />
Vāciju u.c. Esperanto valodā runājošie ir kā viena ģimene uz zemeslodes, to varu<br />
apstiprināt. Piemēram, ja būsiet Anglijā un jums tur nebūs kur nakšņot, neviens jūs<br />
var neuzņemt, bet ja zināt esperanto, jūs uzņems vienalga kurā pasaules vietā. Anglijā,<br />
Londonā ir privāta esperanto viesnīca, kur apmesties. Uzturēšanās izmaksā piecus<br />
funtus diennaktī, ar brokastīm, bet, tad jāprot šo valodu.<br />
Nezinu kādēļ - mūsu, latviešu dziesmas, īpaši tautas dziesmas patīk visiem pasaulē,<br />
kas tās ir dzirdējuši. Nodziedu, piemēram, „Pilsētā, kurā piedzimst vējš” un nepasaku<br />
ne vārda par saturu. Pēc koncerta ci<strong>lv</strong>ēki nāk man klāt un jautā, kas tā ir par dziesmu,<br />
par ko tur ir runa. Austra un jaunieši dzied šo dziesmu esperanto valodā. Pēc tam<br />
turpina stāstīt. Lilija Zabolocka bija iztulkojusi vairākas dziesmas vācu valodā, dažas<br />
pat nedaudz atdzejojusi un stāstīja klātesošajiem saturu. Sekoja tik milzīgi aplausi<br />
zālē… Un, interesantākais toreiz, ka Vācijā bijām kā ga<strong>lv</strong>enais notikums, iekļuvām<br />
avīzēs un žurnālos, arī pirmajās lappusēs, vienā biezā gada grāmatā. Tas viss tādēļ, ka<br />
ci<strong>lv</strong>ēkiem gribas iepazīt arvien ko jaunu.<br />
Situācija, kāda mūsu meitene, kura Latvijā augstskolā mācās angļu valodas fakultātē,<br />
Austrijā, Vīnē, muzicējot uz ielas, dziedāja angliski. Bet visi gāja garām kā tukšam<br />
gaisam. Un viņa teica: „Dusmas!!! Dziedāšu latviski! Vienalga!” Iet viens, apstājas,<br />
klausās, cenšas saprast, jau otrs… līdz apkārt sastājās pamatīgs pūlis. Vakarā 11.00,<br />
kad policija mēģināja dabūt visus uz ielas sēdošos prom, publika sāka dzīt prom<br />
policistus…<br />
Vācijā, vienā pasākumā, kāda meitene dziedāja Marlēnas Dītrihas dziesmu, tik<br />
vienkārši, ģitāras pavadījumā. Pretkara dziesmu „Kur palikušas visas puķes?” Un
sapratu, ka es arī tā to gribu iemācīties… Nevis no Marlēnas, nevis no lieliem<br />
māksliniekiem, bet tieši no šīs meitenes. Un viņa pie tam dziedāja vienu šās dziesmas<br />
pantu, kura grāmatās nav: „Kur palikuši visi ci<strong>lv</strong>ēki? Ir tikai mirusi pasaule, staru<br />
vējā…” Lai tā nekad nebūtu! Dzied.<br />
Vācijā, nometnē iemācījāmies kādu tautas dziesmu, kura nav tulkota vācu valodā, bet<br />
ir plat deutsch dialektā. Vēlāk man atsūtīja grāmatu: „Kleine, dicke Liederbuch” jeb<br />
Mazā resnā dziesmu grāmata, kur arī dažādas sirsnīgas blēņu dziesmas šajā dialektā,<br />
piemēram, par Trīni. Dzied vienu no tām.<br />
Esperanto valodā: „Kantu, kamerado, kantu” – dziedi draugs, dziedi, kaut arī zeme<br />
drebēs, ci<strong>lv</strong>ēki uz šīs zemes dzīvos. Dzied.<br />
Tas ir fakts, ka vajadzētu būt vienai valodai, kurā mēs visi uz pasaules varētu<br />
saprasties.<br />
Seko dziesma par to, ka varbūt kādreiz mēs vairs nepazīsim bailes, ko tagad vēl<br />
daudzi pazīst, karu nebūs, bet uz pasaules valdīs miers.<br />
Esperanto nometnē „Radīsim kopā”, kas notiek ik gadu, katram jāpiesakās, ko viņš<br />
darīs – zīmēs, gleznos, dziedās, dejos, rādīs teātri vai tml. Iestājāmies korī. Katru rītu<br />
notika pirmā pulcēšanās visiem kopā. Kad nodziedājām „Bēdu, manu lielu bēdu”,<br />
vēlāk ci<strong>lv</strong>ēki to izvēlējās kā rīta vingrošanu katrai dienai, jo pēc noklausīšanās<br />
enerģijas pietiekot visai dienai. Kādēļ tā, nezinu.” Dzied – esperanto un latviski.<br />
A. Pumpure un Austras bērni šādu programmu, dažādās valodās, bet īpaši - esperanto,<br />
Liepājā sniedza pirmo reizi.<br />
VLTC vārdā tā vadītāja T. Hristoļubova un pasākuma vadītāja I. Tīre mīļi pateicas<br />
Austrai Pumpurei un jaunajiem mūziķiem par brīnišķīgo programmu un dziļi<br />
aizkustinošo sniegumu. Gaidīsim ciemos Jūs atkal!<br />
Pēc pasākuma, kad jautāju A. Pumpurei precizēt dažus faktus, viņa lūdza, ka nevēlas<br />
tikt izslavēta, bet, lai uzrakstu savus iespaidus. Koncerts tik dzīvi un dziļi aizkustināja,<br />
ka tūlīt, nākamajā rītā pēc tā uzrakstījās veltījums Austrai un Austras bērniem.
Veltīts Austrai Pumpurei<br />
ja dāvā man smaidu<br />
pateicos un<br />
rotājos ar to<br />
ja velti skatu<br />
piesienu jau kādai<br />
dziesmai to<br />
ja roku draudzīgi<br />
es arī<br />
savējo<br />
ja sirdi vēl<br />
tad gan vairs<br />
nespēlējos<br />
ar zelta staru<br />
stīgām pāri<br />
skreju…<br />
„Austras bērniem” veltīts<br />
Dziedi vēl mīļais<br />
Austras bērns dziedi<br />
Par sevi par mani<br />
Un austreni svētu…<br />
Lai kumeliņš tavs<br />
Arvien straujāk nāk<br />
Ar brīvību apkalts<br />
Dvēselei tuvāk
Lai tam no krēpēm<br />
Dzirksteles krīt<br />
Un iekrīt tieši<br />
Ļaužu jūras vidū<br />
Lai sirdis šūpojas<br />
Kā mazas laivas<br />
Tautu dziesmas<br />
Sidrabvējā<br />
Dziedi mīļais<br />
Bērns dziedi<br />
Tik labi ir viļņoties<br />
Tavas dvēseles dejā<br />
Es Dieva bērns<br />
Un sirdī vēl<br />
Austras bērns<br />
Mazliet arī…<br />
Bēdu manu lielu bēdu,<br />
Es par bēdu nebēdāju;<br />
Es par bēdu uzdziedāju,<br />
Lai nelaime bēdājās!!!<br />
Sirsnīgā pateicībā Austrai Pumpurei par atsaucību<br />
un ar cerīgām domām par tuvākajā nākotnē sarunāto interviju – Inga Audere
"Pazudušais dēls", jauns Annas Elsbergas krājums<br />
Egineto.<strong>lv</strong><br />
"Vai domā, brāli, svešumā tur tevi draugi gaidīs?<br />
Un vai tur bagātīgi piepildīts būs dzīru galds?<br />
Vai svešnieki par velti tevi saņems un tev smaidīs?<br />
Tur būs tev jāpiedzīvo smaga vilšanās un malds."<br />
Šodien ir prieks lasītājiem stādīt priekšā jauno, Jāņa Diekonta sagatavoto, Annas<br />
Elsbergas dzejas krājumu, www.egineto.<strong>lv</strong>.<br />
Arī šī autores dzeja pie mums ir nonākusi pateicoties Bauskas Svētā Gara ev. lut.<br />
draudzei un Raitim Lēmanim. Savukārt A. Elsbergas draugu sagatavotās liecības par<br />
viņu un viņas dzejas "karjeru" tagad ievietotas sadaļā Autori , Anna Elsberga, Par<br />
autori.<br />
Svētīgi A. Elsbergas atstātajā bagātībā smelties!<br />
Redaktore Inga<br />
2010/05/07<br />
Dzejas pasākums ci<strong>lv</strong>ēkiem ar īpašām vajadzībām<br />
Liepājas Diakonijas centrā<br />
28. aprīlī Liepājas Krusta baznīcā notika koncerts ci<strong>lv</strong>ēkiem ar īpašām vajadzībām.<br />
To rīkoja Liepājas Krusta draudze un Diakonijas centrs sadarbībā ar kristīgās dzejas<br />
interneta mājas lapu www.egineto.<strong>lv</strong> un kristīgās dzejas pasākumu Baltā stunda<br />
Liepājas dievnamos (LLRMK „Helikons”), pēc Diakonijas Konsultācijas un kontaktu<br />
centra vadītājas Zigrīdas Ābeles uzaicinājuma.<br />
Tā kā neviena no minēto dzejas pasākumu pastāvīgajām vadītājām šoreiz nevarēja būt<br />
klāt, viņu vārdā klausītājus uzrunāja dzejniece Rasma Vērniece.
Šis pasākums bija veltīts būtiskam notikumam mūsu kristīgās dzejas dzīvē, jaunās<br />
autores Janas Feiferes /Rojas ev. lut. draudze/ dzejas diska „Pavasari gaidot”, kuru<br />
izveidojis Einars Švānbergs /Liepājas Nācaretes baptistu draudze/, atvēršanai.<br />
Jana Feifere un Einars Švānbergs diska atklāšanā<br />
Koncertu ar lūgšanu ievadīja mācītājs un dzejnieks Raivo Bitenieks.<br />
Dziedāja bērnu ansamblis Liepājas Krusta draudzes ērģelnieces Valdas Zēbergas<br />
vadībā.
Savu dzeju lasīja Jana Feifere, kā arī, noslēgumā, citi Liepājas kristīgie dzejnieki.<br />
Jana par pasākumu:<br />
Beidzot šī brīnišķīgā diena ir klāt. Diena, kad mūsu disks tiek parādīts plašākai<br />
publikai. Biju ļoti satraukusies, bet viss tiešām izdevās labi.<br />
Pasākumu atklāja mācītājs Raivo Bitenieks ar lūgšanu. Tad sekoja Egineto.<strong>lv</strong>+Baltā<br />
stunda ievadruna, pēc kuras es lasīju savu dzeju. Dziedāja bērnu ansamblītis.<br />
Skanēja ļoti skaisti, gluži kā mazi eņģelīši. Dziesmas tik brīnišķīgi saskanēja ar manu<br />
dzeju.<br />
Saņēmu ziedus un šokolādi, un man veltītu dzeju. Bet noteikti lielo pusi no tā bija<br />
pelnījis mana diska izdevējs Einars Švānbergs, jo ieguldījis ļoti lielu darbu un laiku.<br />
Paldies Einaram un viņa dēlam Mārtiņam par diska izdošanu. Paldies visiem<br />
mīļajiem ci<strong>lv</strong>ēkiem, kas piedalījās šā pasākuma veidošanā.<br />
Pēc priekšnesumiem sekoja lūgšana, tad sadraudzība, kur tika aicināts piedalīties<br />
ikviens. Pie galda aprunājāmies un vēl vairāk sadraudzējāmies.<br />
Paldies Dievam, ka mēs kopā varam sludināt Kristus vēsti ne tikai katrs savā<br />
draudzē, bet arī ārpus tām.<br />
*<br />
Diakonijas centram dāvinājām: no Helikona - dzejas krājumus, no Baltās stundas -<br />
dzejas pasākumu DVD ierakstus, no LELB Bauskas Svētā Gara draudzes - Annas<br />
Elsbergas dzejas krājumu “Gloria in Excelsis Deo”, no www.egineto.<strong>lv</strong> - LELB<br />
Liepājas bīskapa Pāvila Brūvera liecību „Kā rodas disidenti” . Jana un Einars – disku<br />
„Pavasari gaidot”.<br />
www.egineto.<strong>lv</strong> un Baltā stunda sirsnīgi pateicas Einaram un Mārtiņam Švānbergiem,<br />
Janai Feiferei, mācītājam Raivo Biteniekam, mācītājam Mārtiņam Urdzem, Zigrīdai<br />
Ābelei, Krusta draudzei un Diakonijas centram - par ielūgumu, mīļo uzņemšanu,<br />
garīgo un praktisko atbalstu un nodrošinājumu, - ikvienam, kurš pasākumā piedalījās<br />
un darīja to jauku un iespējamu!<br />
Rakstu sagatavoja I. Audere, foto: E. Švānbergs un M. Dzintare
Mīļi sveicam dzejnieku Livaru Jankovski dzimšanas<br />
dienā<br />
***<br />
Tu zini to<br />
Ko nezinu es<br />
Par zvaigznēm<br />
Tu redzi tās<br />
Dienā<br />
Pat akā ziedam<br />
Un bite<br />
Par kuru dzird<br />
Tevi dziedam<br />
Vēl šodien<br />
Nes debesīs<br />
Sveicienus Vienam<br />
Bet tavus soļus<br />
Jūra pazīst<br />
Jau iztālēm<br />
Labāk par<br />
Citām<br />
Birzbizmārītēm<br />
Man šodien<br />
Ļoti gribas<br />
Pateikties Dievam<br />
Ka sastapu tevi<br />
Jūras krastā<br />
Dziedam<br />
Mīļi sveicam dzejnieku Livaru Jankovski dzimšanas dienā un pateicamies par<br />
sirsnīgo atsaucību un palīdzību!
Vēlam: "Lai Dievs un ci<strong>lv</strong>ēki vienmēr smaida un priecājas par Jūsu dziesmām (dzeju<br />
un citiem skaistiem, labiem darbiem)!"<br />
Draugiem iesakām apmeklēt Livara emuāru.<br />
2010/04/11/<br />
Ekumeniskais krusta ceļš Lielajā Piektdienā Liepājā<br />
Jēzu Kristu, krustā sistais,<br />
uzklausi mūsu lūgšanu!<br />
Ekumeniskais krusta ceļš Lielajā Piektdienā, Liepājā.<br />
Krusta ceļš sākās sešos vakarā, kad luterāņu Svētās Trīsvienības katedrālē LELB<br />
Liepājas bīskaps Pāvils Brūvers uzrunāja ikvienu aicinot savienoties ar Kristu.<br />
Pēc ievada dziesmas: "Paliec šeit un lūdzies ar mums, paliec un lūdzies, paliec un<br />
lūdzies!" procesija devās ceļā, kas bija sadalīts posmos, divpadsmit stacijās, kur katrā
no tām tika lasīts Dieva vārds, mācītāji, pārmaiņus, vadīja lūgšanu. Katrā stacijā<br />
LELB Grobiņas iecirkņa prāvests A. Jaunskalže vadīja visus kopējā Tēvreizes<br />
lūgšanā.<br />
"Krusta ceļš", I Stacija: Kungs Jēzus Kristus lauž maizi un sniedz biķeri. Lūgšanā<br />
vada luterāņu Liepājas Sv. Trīsvienības katedrāles dekāns Pēteris Kalks.<br />
No kreisās: dekāns P. Kalks, luterāņu Grobiņas iecirkņa prāvests A. Jaunskalže.
Attēlā - otrajā rindā, centrā (no kreisās) - luterāņu Liepājas bīskaps P. Brūvers,<br />
katoļu Kurzemes un Liepājas bīskaps V. Lapelis.<br />
II Stacija: Kungs Jēzus Kristus lūgšanā lej asins sviedrus. Lūdz baptistu mācītājs<br />
emeritus Ilmārs Arājs.<br />
III Stacija: Jūda Iskariots nodod Kungu Jēzu Kristu.<br />
Lūgšana - katoļu priesteris Antons Springovics (rezidē Liepājas Sv. Jāzepa katoļu<br />
katedrālē).<br />
IV Stacija: Pilāts notiesā Kungu Jēzu Kristu uz nāvi.<br />
Lūgšanā vada luterāņu mācītājs Arvīds Bobinskis.<br />
V Stacija: Kungs Jēzus Kristus ņem Savu krustu. Lūgšana - luterāņu mācītājs<br />
Hanss Jensons.<br />
VI Stacija: Kungs Jēzus Kristus pakrīt zem krusta.
Katoļu bīskaps V. Lapelis.<br />
VII Stacija: Kirēnas Sīmanis palīdz Kungam Jēzum nest krustu.<br />
No kreisās: mācītājs H. Jensons. Lūgšana - luterāņu mācītājs Raivo Bitenieks.<br />
"Krusta ceļā" piedalījās arī Liepājas pilsētas domes priekšsēdētājs Uldis Sesks,<br />
Liepājas Sv. Annas ev. lut. draudzes loceklis.<br />
VIII Stacija: Kungs Jēzus Kristus mierina raudošās Jeruzalemes sievas; IX<br />
Stacija: Kungu Jēzu Kristu sit krustā; X Stacija: Kungs Jēzus Kristus mirst pie<br />
krusta; XI Stacija: Kungu Jēzu Kristu noņem no krusta.<br />
Lūgšanās vada:
luterāņu Sv. Annas draudzes mācītājs Jānis Bitāns, pie Liepājas Sv. Annas baznīcas;<br />
katoļu Sv. Jāzepa katedrāles vikārs Ivans Kazaks;<br />
luterāņu mācītājs Raitis Šēners u.c.<br />
XII Stacija: Kungu Jēzu Kristu gulda kapā. "Krusta ceļa" gala stacijā, pie katoļu<br />
Sv. Jāzepa katedrāles, lūgšanā vada Liepājas katoļu bīskaps emeritus Andrejs<br />
Ārvaldis Brumanis.
Procesijas noslēgumā, katedrālē, pateicības un svētības vārdus dalībniekiem un līdzi<br />
jutējiem saka katoļu bīskaps V. Lapelis.<br />
Notiek Kristus krusta godināšana - vispirms mācītāji, pēc tam visi klātesošie.<br />
2010/04/03<br />
Sirsnīgi pateicamies "Krusta ceļa" organizētājiem un vadītājiem par svētīgo<br />
pasākumu un dāvāto mīlestību! Egineto.<strong>lv</strong><br />
Materiālu sagatavoja I. Audere
Ci<strong>lv</strong>ēcības krīze – patiesi dievišķais Triumfs!<br />
Ci<strong>lv</strong>ēcības krīze –<br />
patiesi dievišķais Triumfs!<br />
Pārdomas Lielajā Piektdienā - ceļā uz Lieldienām<br />
Reiz dzīvoja kāds ci<strong>lv</strong>ēks – labāks par citiem ci<strong>lv</strong>ēkiem. Viņš neizlikās labāks, bet<br />
vienkārši bija tāds. Pārāks. Viņš bija patiesi godīgs, sirsnīgs, iejūtīgs, draudzīgs,<br />
izpalīdzīgs… vairāk, kā citi – pašos sirds dziļumos. Ar šādām īpašībām un Dieva<br />
bagātīgi dotajām spējām varētu sasniegt ļoti daudz – personīgi – privātajā dzīvē,<br />
karjerā, biznesā... BET… Viņš savu dzīvi izvēlējās ziedot citiem. Visu sevi. Tieši –<br />
izvēlējās, viņa rīcība pilnībā bija saskaņota ar Dieva gribu. Tādēļ viņš sasniedza daudz<br />
vairāk…, bet ar ko tas beidzās – šajā dzīvē? To laikam zina gandrīz katrs, taču ne<br />
katrs spējot saprast. Vai nešķiet mulsinoši un šausminoši, ka kādam, kurš tik daudz<br />
darījis līdzci<strong>lv</strong>ēku labā, noslēgumā jāsaņem noziedznieka „goda tituls”, kuru pavada<br />
vispārēja izsmiekla, publiska apkaunojuma, rūgtu ciešanu, kaunpilnas, vispārākajā<br />
pakāpē, un mokpilnas nāves augstākā „GODALGA”? Vai kādam no mums vispār var<br />
ienākt prātā šāda vēlme: es vienīgi gādāšu par citiem, lai viņiem šī dzīve būtu<br />
vieglāka, priecīgāka, svētīgāka, jo tikai tad redzu dzīvei jēgu, bet nekas, ja tie izturas<br />
pret mani kā grib – ņirgājas, mēda, kad grib – padzen prom, eh, lai pat nogalina – ja<br />
arī tas viņus var gandarīt – ci<strong>lv</strong>ēki jau vien ir!!!!!!!!!! Ci<strong>lv</strong>ēki???<br />
Un tomēr Viņš to pieļāva. Pret Sevi. Lai ļaudīm būtu mācība. Lai viņi, mēs, redzētu<br />
grēka patieso seju – kā tas skar citus, mūsu tuvākos un tālākos līdzci<strong>lv</strong>ēkus. Lai mēs<br />
bītos grēkot ne vien tādēļ, ka saskaņā ar bauslību par to pienākas pelnītā alga (Rom<br />
6:23), bet, lai, baudot Kristus ciešanas, mums zustu vēlme grēkot – skaidri apzinoties,<br />
ko viena grēki var nodarīt otram. Skats un fakts: nevainīgs ci<strong>lv</strong>ēks–Dievs, vienā<br />
personā, tiek mērķtiecīgi, bezjūtīgi, aukstasinīgi nogalināts, bet, pirms dzīvības<br />
atņemšanas, Viņam tiek atņemts apģērbs – viss mazums laicīgās mantas, kas Tam<br />
pieder, līdz ar ci<strong>lv</strong>ēciskas pašcieņas pēdējo pilīti, apmaiņā pret etiķi, žulti... Un tie, kas<br />
to nodara, redzot Viņu mokāmies un mirstam, uzgavilē!!! Triumfs! Par vienu ci<strong>lv</strong>ēku<br />
mazāk – par tādu, uz kura fona uzrādījās mūsu trūkumi, nepilnības, aprobežotība,<br />
mantkārība, varaskāre, slinkums, visas nevarēšanas, negribēšanas u.tml. – lūk,<br />
atbilde: „Jo viņš zināja, ka tie To bija nodevuši aiz skaudības.” (Mat 27:18). Vai<br />
nav laimīgs tas, kurš nav izjutis skaudības esenci „uz savas ādas”? Bet vēl laimīgāks<br />
tas, kurš šo parādību nepazīst vispār? Lai gan pazīmes saskatīt var…? Jo skaudība pat<br />
tad ir skaudība, sevišķi, ja to neatzīst…
Tātad – lai ci<strong>lv</strong>ēki nejustos, pirmkārt – mazvērtīgāki*, otrkārt – mazvērtīgāki un,<br />
treškārt – mazvērtīgāki, viņi izvēlējās (cerēja) nonāvējot atbrīvoties no Tā, kurš<br />
neuzsvērti par viņiem ir būtiski pārāks – to viņi saprata. Vai šie ci<strong>lv</strong>ēki salīdzinoši bija<br />
tik necili, nevērti, ne tik izcili? – uz šo jautājumu Dievs atbildēja ar Savu nāvi par<br />
viņu, mūsu, grēkiem. Bet, vai tiem vispār bija svarīgi, ko Dievs par viņiem domā? Cik<br />
Dievam ci<strong>lv</strong>ēks ir dārgs? Cik augstu cenu Viņš tam piešķir? Katram grēciniekam un<br />
visiem kopā! Vai tomēr svarīgāk – kā tie izskatās viens otra acīs: ja ci<strong>lv</strong>ēku atzinība,<br />
atalgojums, novērtējums saņemts, tad – Dievs novērtējis...? Vai drīzāk tā? Vai ar<br />
mums ir savādāk? Līdzībās…<br />
Daudz jautājumu paceļas augšup ik dienas, klauvējot pie Dieva sirds… Ka ir vērts lūgt<br />
un jautāt Dievam, zina daudzi. Kā arī to, lai atbildi saņemtu (pieņemtu), dažus<br />
jautājumus vispirms ir vērts uzdot un atbildēt sev personīgi.<br />
Dievs var visu, bet nevar nesniegt atbildes, jo Viņš ir patiess Vārds. Vien tas, kurš<br />
apzināti, personisku motīvu vadīts, novērsās no patiesības un nodeva taisnīgu –<br />
izvēlējās nedzirdēt… „Draugs, kāpēc tu esi šeit?”<br />
Tātad – vissvarīgākās atbildes mums katram un visiem kopā jau ir atklātas Kristus<br />
krusta nāvē un apslēptas (pagaidām vēl) Augšāmcelšanās brīnumā. Ci<strong>lv</strong>ēcības krīze –<br />
patiesi dievišķais Triumfs!<br />
Domājot par Lielo Dienu, kas tuvojas, gribas no sirds Dievam pateikties par visu, ko<br />
Viņš devis un dod man ik dienas, bet, ga<strong>lv</strong>enokārt, par to, ko Viņš dod mums un mūsu<br />
labā dara! Jo, tā kā neviens ci<strong>lv</strong>ēks atsevišķos brīžos nevar palīdzēt pats sev, pat<br />
dievišķais, cik gan varens spēks esam (varam kļūt) MĒS – Dieva Spēkā! Vislabākais<br />
atbalsts viens otram! Dievam, lietojot mūs kalpošanā, nekas nav neiespējams, tātad –<br />
arī MUMS! 2. kor 12:5.<br />
Vēlu patiesus Augšāmcelšanās svētkus ikvienam! Lai Kristus spēks ir ar mums<br />
vienmēr!<br />
Mīlestībā –<br />
Inga Audere, redaktore<br />
* Kā jau iepriekš (1. Mozus 3. nod.), kad ci<strong>lv</strong>ēks pieņēma lēmumu – salīdzināties ar<br />
Dievu, Viņa aizliegtiem līdzekļiem.<br />
2010/04/02
Mīlot...<br />
2010. gada 2. aprīlis,<br />
Lielā Piektdiena - Kristus krustā sišanas diena<br />
+<br />
Aukstās naglas<br />
Kā nīstot<br />
Pušu plēš<br />
Ne rokas<br />
Ne kājas -<br />
Tās dzēš...<br />
Tās naglas<br />
Mīlot<br />
Mīlot<br />
Mīlot<br />
Dvēseli<br />
Debesīm tēš<br />
Tām naglām<br />
Ir acis<br />
Kas neredz<br />
Un ga<strong>lv</strong>as<br />
Kurās<br />
Nav prāts<br />
Tās naglas<br />
Ir svētas<br />
Un Tavas -<br />
Cik svēts<br />
Var būt<br />
Krusta kāts<br />
/I. Audere/
Egineto.<strong>lv</strong> sveic Liepāju 385. dzimšanas dienā<br />
Liepājai<br />
Paldies par šūpuli<br />
un jūras šūpļadziesmu,<br />
par svētiem ļaudīm,<br />
gaišiem dievnamiem;<br />
paldies par sirdī<br />
rožu ugunskuriem,<br />
par bērniem, kuriem<br />
mācīties šeit prieks;<br />
paldies par vēsturi,<br />
par kultūru un mākslu,<br />
par katru veikumu,<br />
ko čaklas rokas sniedz;<br />
paldies par maizi<br />
dvēselei un – mājām,<br />
ka dod tās mums,<br />
jo Tevī mājo Dievs,<br />
ak, mazā, sirmā,<br />
daudzu mīlētā,<br />
tik vienkāršā, bet īstā –<br />
sāļu likteņu un<br />
vēju Māmulīt!<br />
I. Audere<br />
Sirsnīgi sveicam šodien liepājniekus, katru kuram šī pilsēta ir dārga un nozīmīga!<br />
Egineto.<strong>lv</strong><br />
2010/03/18
Helikons - savai vismīļākajai pilsētai svētkos!<br />
LIEPĀJAS LITERĀTU UN RADOŠO MŪZIĶU KLUBS HELIKONS<br />
1/21 MARTS 2010<br />
Edvīns Tauriņš - ga<strong>lv</strong>enais redaktors, Irma Markopa, Ādolfs Gaujietis un Dzidra<br />
Šmite - redkolēģijas locekļi, Ērika Birzkopa - projekta koordinatore, Laima Vincjūne<br />
- korektore, Valdis Aivars - muzikālais konsultants, Uldis Baltutis - mākslinieciskais
edaktors, Aldis Kļaviņš /mākslinieks, profesors/ - pirmā vāka ilustrācija, Dzidra<br />
Šmite - melnbaltās ilustrācijas. Iespiests - LiepU LiePA.<br />
Izdevuma sadaļās:<br />
Sākumā - E. Tauriņš, E. Lāms, Ē. Birzkopa;<br />
IN MEMORIAM - E. Tauriņš, I. Vanags, Ā. Gaujietis;<br />
DZEJA - O. Gūtmanis, I. Audere, I. Aide, J. Auza, I. Bernica, I. Brancis, A. Briķe, A.<br />
Briesma, V. Deiliko, B. Debeļska, D. Dzilna, J. Diekonts, A. Caune, A. Dinne, A.<br />
Finke, E. Gedrima, Ā. Gaujietis, K. Girgensons, M. Grauduže, M. Kemte, A. Kreics,<br />
I. Markopa, D. Ozoliņš, A. Pagasts, M. Ramuss, I. Jēkabsone (Rusiņa), G. Salna, S.<br />
Sproģe, I. Stadgale, Ē. Strole, Dz. Šmite, E. Tauriņš, A. Uldriķe, S. Upesleja, I.<br />
Vanags, I. Vlasova, Z. Zandberga, Dz. Zorgevica;<br />
PROZA - E. Tauriņš, A. Kreics, Ģ. Šimanauskis, K. Girgensons, O. Gūtmanis;<br />
LITERATŪRAS PĒTNIECĪBA - B. Lāma;<br />
ATCERE - Ā. Gaujietis;<br />
IESAKĀM IZLASĪT - L. Ģibiete, A. Bumbiere, E. Tauriņš;<br />
KULTŪRAS AKCENTI - M. Tamsone, I. Markopa;<br />
VĒSTULE - A. Zariņa;<br />
HRONIKA, JUBILĀRI, DZIESMA.<br />
Žurnāla "Helikons" 21. numura, veltīta Liepājai 385 gadu jubilejā, atvēršana<br />
notiks 19. martā pulksten 14.00 LCZB filiālē Vecliepājas Rūķis.<br />
*<br />
Bet šodien vēl plkst. 13.00 Helikons birojā...<br />
"Ērika Birzkopa, "Helikona" valdes priekšsēdētāja, vēlreiz paveikusi gandrīz<br />
neiespējamo, lai varam pavērt savas sirdsmājas jeb esības brīnumlādīti vaļā,"<br />
ga<strong>lv</strong>enais redaktors E. Tauriņš - šā žurnāla uzrunā "Liepājas pušplēstā taure".
Un, ko par izdevuma jauno numuru viņa pastāstīja Verneram Bokumam, Liepājas<br />
Neatkarīgā Raidītāja vadītājam, arī drīzumā varēsim uzzināt, Helikons 21<br />
prezentācijā: radiolnr.times.<strong>lv</strong>.<br />
Mīļš paldies un - svētīgus svētkus! Egineto.<strong>lv</strong> redaktore Inga<br />
2010/03/16<br />
Bērna lūgšana ciešanās<br />
Pa putnu stāvajām kāpnēm<br />
Bērna lūgšana augšup kāpj,<br />
Basa un izbiedēta,<br />
Ar mazās sirsniņas sāpi.<br />
Pa sārti smulīgiem vaidziņiem<br />
Sāļas straumītes līst;<br />
Jau mākonis aizsedz saulīti,<br />
Pat eņģeļiem sirdsstīgas plīst…<br />
Te lūgšana pusceļā apstājas,<br />
Un izbrīnā aizmirstas šņuksti,<br />
No debesīm pretī kāds lejup kāpj,<br />
Kaut dzird vēl tikai čukstus…
No debesīm balta gaisma kāpj<br />
Ticību labajam atgriezt bērna sirdī.<br />
Vēl pēdējā asara debesīm krīt,<br />
Jo cik var raudāt par netaisnību…<br />
Kam ausis ir, tas dzird:<br />
Ne tikai likumus, bet arī citu sāpes.<br />
/I. Audere/<br />
Dzidra Šmite > randevū > ... un dzejoļi bez vārdiem<br />
Krājums izdots dzejnieces un mākslinieces Dzidras Šmites skaistajā jubilejā.<br />
><br />
Par vējā izsētām notīm<br />
aprautām sirds stīgām<br />
dvēsele raud un<br />
skumst tik ļoti...<br />
/Dz. Šmite/<br />
Krājuma izdevējs - LLRMK Helikons, redaktors - Edvīns Tauriņš, sastādītāja un<br />
darba koordinatore - Ērika Birzkopa, korektore - Laima Vincjūne, foto - Irina Tīre,<br />
dizains - Uldis Baltutis, iespiests - LiepU LiePA. Atbalstītāji: Liepājas Kultūras<br />
pārvalde, Helikons literāti, privāti - Anta Rugāte, LV Saeimas deputāte, un Ainars<br />
Spirģis.<br />
Ērika Birzkopa par krājumu: "Par to man ci<strong>lv</strong>ēkiem ir jāstāsta. Vāka noformējums -<br />
mozaīka - veidots no Dz. Šmites zīmējumu pārklājumiem. Iekšlapu dizains izpildīts<br />
tā, ka dzejas lapās redzami arī autores zīmējumu atspulgi. Sirsnīgs paldies mīļajiem<br />
atbalstītājiem!"
Mākslinieks Aldis Kļaviņš par Šmites zīmējumiem: "..viņas melnbaltie, ritmiskie<br />
zīmējumi ar savu plastiku un ritmiku ir dzejoļi bez vārdiem.."<br />
Helikons redaktors E. Tauriņš par autori: "Liepājas dzejnieces trioletus uzšķirot.<br />
Dzidras Šmites klātbūtne Liepājas literārā procesā ir visai ilga un būtiska, to raksturo<br />
gan panākšanās uz pašu viduci, avanscēnā, gan kādbrīd aiziešana aiz klusāka pārdomu<br />
aizslietnīša. Nekad nav bijis šaubu, ka pēc īpaša ziedputekšņu pulksteņa Dzidra ar<br />
saviem garabērniem būs atkal klāt un paveldzēs tos, kas gaidījuši.<br />
/Foto: I. Tīre/<br />
Dzidra Šmite bijusi ciešās draudzības saitēs ar Mirdzu Ķempi. Viena no pirmajām<br />
dzejniecēm iekļāvās Helikona darbībā.<br />
Šobrīd - redkolēģijā uzklausām viņas godprātīgo balsi.<br />
Triolets... gandrīz vai pašas dzejas ģerbonis. Bet - blakām autores tušas zīmējumiem<br />
jaunie Dzidras dzejas paraugi ieraugāmi īpašā līdzsvarā, kas apvāršņa lidojumā<br />
uztverts, spilgts moments, paraugās Mūžības virzienā. Mēs - lasot noģiedīsim<br />
dzejnieces likteņgaitas un samērosim diennakts un gadu virteņu dziļumus."<br />
11. martā pulksten 15.00 Liepājas CZB "Rūķis" telpās notika Dz. Šmites > randevū<br />
atvēršana. Sveicām autori jubilejā.
2010/02/26<br />
Vai tu gribi mainīt pasauli un, vai tu zini – kā?<br />
Mat. sag. I. Audere<br />
Saruna ar Latvijas Kristīgās Studentu Brālības (LKSB) Liepājas nodaļas vadītāju<br />
Leldi Skaldi un Benjaminu Rēderu (Benjamin Röder, blogs:<br />
www.benjaminroeder.blogspot.com) no Vācijas, kurš kopš 2009. gada 27. augusta<br />
dzīvo Liepājā un kalpo Liepājas Krusta evaņģēliski luteriskajā draudzē.<br />
Inga: Lelde, lūdzu, saki, kur tu studē? Vai līdztekus studijām arī strādā? Ja nē, vai tev<br />
ir tāda vēlme, vai arī vispirms gribi iegūt izglītību?<br />
Lelde: Studēju Liepājas Universitātē latviešu filoloģijas bakalaura programmas 4.<br />
kursā. Līdztekus studijām nestrādāju. To es darīju pagājušajā gadā, bet tad arī tikai<br />
pāris mēnešus. Varēju darbu apvienot ar mācībām. Jā, man gribās strādāt, – lai būtu
pašai sava nauda, lai varētu vēl kaut ko iemācīties arī praktiski un justos noderīga<br />
praktiskās lietās. Bet iespējams, ka strādājot studijas cieš.<br />
Man gan nepatīk veltīt pārāk daudz laika mācībām. Dažkārt domāju: kādēļ vispār to<br />
daru… Neesmu no tiem, kam ļoti patīk studēt un daudz lasīt. Bet cenšos, jo patīk<br />
iegūt zināšanas, uzzināt arvien kaut ko jaunu, kaut vai lekcijās.<br />
Inga: Kā tu jūti, vai būs viegli pēc studijām atrast piemērotu darbu Latvijā, lai ar<br />
algu varētu iztikt?<br />
Lelde: Kad man jautā: Ko darīšu pēc studijām? Kur filologs var strādāt? jokojot<br />
atbildu: Neko! Ka darbu nedabūšu… Neesmu tā nopietni par to domājusi, jo ir vēlams<br />
iegūt arī maģistru.<br />
Pēc augstskolas beigšanas, domāju, es varbūt varētu doties uz kādu no ārvalstīm<br />
Eiropas brīvprātīgajā darbā – iegūt jaunu pieredzi, iemācīties kādu jaunu valodu un<br />
tad skatītos, ko tālāk. Bet pavisam aizbraukt no Latvijas es negribētu.<br />
Inga: Nesen „Kurzemes Vārdā” izlasīju kādas meitenes viedokli, ka studenti īpaši<br />
nebēdā, neviens no viņiem pagaidām neēdis neesot. Ko kristīgie studenti domā par šā<br />
laika, šķiet, pasaules lielāko biedu – „krīzi”?<br />
Lelde: Paēdusi esmu. Mājās ēdamais ir. Smaida. Šogad izjūtu krīzi, vecākiem ir<br />
mazāk ienākumu. Nebraucu ar autobusu, bet eju kājām – tas patīk.<br />
Ko kristīgie studenti domā par krīzi? Jaungada nometne, uz kuru studenti parasti<br />
brauc, šoreiz bija mazāk apmeklēta. Ja iepriekš tur bijām ap 150 ci<strong>lv</strong>ēku, tad šogad –<br />
ap 70.<br />
Arī uz citām nometnēm studenti atsakās braukt naudas dēļ. Taču Kristīgās Studentu<br />
Brālības darbinieki saka, ka nauda nedrīkstētu būt šķērslis. Pirms gada sanāca tāds<br />
joks: runājām ar kādu meiteni par to, ka drīz sāksies Gavēnis. Viņa sacīja, ka gavēnis<br />
mums ikdienā jau dabīgi sanāk, tā kā gaļu un saldumus tāpat nevar atļauties, jo nav<br />
par ko nopirkt. Taču ļoti labi var sajust arī Dieva žēlastību. Vienmēr rodas kāds, kas<br />
palīdz – vai ar naudu, vai kā citādi.<br />
Inga: Cik ilgi tu esi LKSB Liepājas nodaļas vadītāja? Ko tev tas nozīmē?
Lelde: LKSB Liepājas nodaļas vadītāja esmu nu jau otro gadu. Man tas nozīmē ļoti<br />
daudz. Sākumā vairāk bija tāds kā lepnums: esmu vadītāja, tāda svarīga, bet tad vēlāk<br />
saproti, ka pats neko nevari, ka nevari darīt lietas, kā vajadzētu. Pēc savas būtības<br />
neesmu vadītāja, organizētāja. Arī Liepājas nodaļas darbinieks, kurš man ļoti daudz<br />
šajā darbā palīdz un ar kuru kopā vadām Liepājas grupu, atzīst, ka nav organizētājs,<br />
tāds lielais vadītājs, bet mēs abi ļoti cenšamies. Tas liek vairāk paļauties uz Dievu, uz<br />
Viņa vadību. Ir ļoti jāmācās visur saskatīt Dievu.<br />
Inga: Vai ir grūti kalpošanu apvienot ar mācībām?<br />
Lelde: Jā, mācības ar kalpošanu savienot ir grūti. Dažreiz tā arī traucē mācībām, jo<br />
LKSB mums ir Bībeles studijas, regulāri jātiekas ar studentu komandu, notiek dažādi<br />
pasākumi, šovakar kopā skatīsimies filmu, pēc tam pārrunāsim redzēto, tas aizņem<br />
laiku. Reizēm laiku prasa arī uztraukums, bailes, kādas mēdz būt pirms tam, kad<br />
jāuzsāk kādu lietu, vai jāaicina ci<strong>lv</strong>ēkus uz pasākumiem u.tml. Par to daudz jādomā,<br />
grūti koncentrēties mācībām.<br />
Ierodas Benjamins, un vienojamies, ka runāsim latviski.<br />
Inga: Lelde, kā tu kļuvi ticīga?<br />
Lelde: Kad biju maza, gāju Svētdienas skolā. Zināju, ka ir Dievs, ka Viņš ir labs, ka ir<br />
labi būtu ticīgam, bet es neticēju Viņam kā palīgam, glābējam, draugam, man nebija<br />
šādu attiecību ar Dievu. Vidusskolā jutos diezgan drūmi, bet zināju, ka kristieši ir<br />
forši un ka es gribētu būt kā viņi. Kad iestājos augstskolā, mani uzaicināja Studentu<br />
Brālības ci<strong>lv</strong>ēki uz vienu no LKSB pasākumiem, tad sāku piedalīties Bībeles studiju<br />
grupiņā. Ļoti ietekmēja nometnes, sevišķi pati pirmā LKSB nometne, kurā biju. Tur<br />
semināra vadītājs bija Bils Moldins, kurš runāja par ci<strong>lv</strong>ēka identitāti. Viņš sacīja, ka<br />
tas jau nevienu citu neinteresē, vai tu tici Dievam vai nē, mēs visi esam mūžīgi, un<br />
cits pēc nāves nokļūs debesīs, cits... kaut kur citur. Ļoti nozīmīga bija arī saruna ar<br />
vienu no LKSB darbiniecēm, jo kādu laiku šaubījos: esmu kristiete vai nē. Tad viņa<br />
jautāja: Vai tu tici Jēzum Kristum? Atbildēju: Jā. – Un sapratu - Tad jau viss ir<br />
kārtībā.<br />
Mani vecāki ir ticīgi. Svētdienas skolu apmeklēju no četru gadu vecuma līdz astotajai<br />
klasei. Pēc tam man vairs nebija nekādu saistību ar Baznīcu. Vidusskolā gan gāju<br />
svētdienās uz dievkalpojumiem, taču īsti nesapratu, ko mācītājs runā. Bet tagad man<br />
ļoti patīk dievkalpojumos klausīties sprediķus.
Inga: Vai Benjamina kalpošana Liepājas Krusta draudzē, tavuprāt, ir ienesusi kādas<br />
pārmaiņas?<br />
Lelde: Vispirms jau – Diakonijā notiek vācu valodas kursi. Pasmaida. Noteikti arī –<br />
jaunas vēsmas. Ja viņš nebūtu ieradies varbūt, ka nebūtu nodibinājusies šī jauniešu<br />
grupa, kas sākās rudenī. Par jauniešu grupas vadīšanu biju domājusi jau iepriekš.<br />
Vienam grūti kaut ko organizēt, bet kopā vieglāk. Diakonijā nebija jauniešu, kas<br />
darbotos. Tagad esam kādi desmit – divpadsmit, daļa ir pusaudži, un man tas ļoti<br />
patīk. Agrāk nenojautu, ka tik ļoti patiks darboties kopā ar tāda vecuma ci<strong>lv</strong>ēkiem.<br />
Inga: Benjamin, no kurienes tu esi? Kā tu nokļuvi Latvijā? Un, ko tu šeit, Liepājā,<br />
dari?<br />
Benjamins: Esmu no Bad Schwortau pie Lībekas, kas atrodas Vācijā, pie jūras.<br />
Dzīvoju tur kopš dzimšanas. Latviju zinu tādēļ, ka manam skolotājam Brīninga<br />
kungam (Hr. Brüning) patīk braukt uz Igauniju, Latviju un Lietuvu. Skolotājs saka:<br />
Tur ir tik labi! Viņam ļoti patīk daba.<br />
Tad mūsu vācu draudzes mācītājs Folkers Prāls (Volker Prahl) sacīja, ka viņš kopā ar<br />
jauniešu grupu vēlas braukt uz Latviju apmaiņas braucienā starp Baznīcas māsu<br />
draudzēm, jo jauniešu grupa no Kuldīgas ev. lut. draudzes ar mācītāju Viesturu Pirro<br />
brauks uz Vāciju. Līdz ar to pirmo reizi pirms desmit gadiem jaunieši no mūsu<br />
draudzes tika uzaicināti piedalīties kristīgajā nometnē Kuldīgā. Un pēc desmit<br />
gadiem, 2008. gada vasarā, vēlreiz notika šāda nometne. Tad uz Vāciju devās tikai<br />
divi jaunieši, bet šogad Latvijā viesojās astoņpadsmit, un man šovasar ļoti patika tās<br />
divas nedēļas nometnē, bija labs laiks. 2008. gada rudenī man vienu gadu vēl bija<br />
jāmācās skolā. Šogad mana māsa trīs mēnešus bija Francijā, viņa bija tur tik laimīga.<br />
Atgriežoties mājās, viņa bija mainījusies. Man arī gribējās ārā no Vācijas, bet<br />
negribēju braukt uz Angliju, Ameriku vai Austrāliju, kur parasti pēc skolas brauc<br />
gandrīz visi. Man gribējās kaut ko jaunu. Tad es domāju: kāpēc ne uz Latviju?<br />
Diakonijā ir ļoti interesanti. Katru dienu notiek kas jauns. Reizi nedēļā es pasniedzu<br />
vācu valodas kursus. Katru nedēļu ir jauniešu tikšanās. Tad katru nedēļu palīdzu<br />
Svētdienas skolas darbā. Palīdzu arī Diakonijas centra darbā invalīdu grupā,<br />
ci<strong>lv</strong>ēkiem, kuri ir ratiņkrēslos. Braucu mācītājam Mārtiņam Urdzem līdzi uz<br />
pansionātu Iļģi. Diakonijā palīdzu arī drēbju kamerā. Ir daudz dažādu nodarbju.<br />
Esmu apmierināts ar savu izvēli, ci<strong>lv</strong>ēki šeit ir ļoti kristīgi, izpalīdzīgi.<br />
Inga: Vai ir izdevies pierast pie jaunajiem apstākļiem? Ko tu vari teikt par tiem, par<br />
dzīvi šeit? Vai bieži pārņem ilgas pēc mājām?<br />
Benjamins: Ir viegli. Daudz ci<strong>lv</strong>ēku man sākumā, kad bija nepieciešams, gribēja<br />
palīdzēt – Lelde, Karīna un citi. Tas man ļoti šeit patīk. Un ir labi, ka mūsu mācītājs<br />
Mārtiņš runā vāciski. Ja man rodas kādas problēmas, es vienmēr varu ar viņu runāt.<br />
Pirmo mēnesi Liepājā dzīvoju kopmītnēs, tagad varu dzīvot dzīvoklī, kura iemītniece,<br />
kāda meitene, gadu pavadīs Vācijā.<br />
Mājās man mamma darīja visu, gatavoja, mazgāja drēbes, te viss jādara pašam. Bet<br />
man patīk būt patstāvīgam. Man ir divdesmit gadu, negribu, lai visu dzīvi mamma par
mani rūpētos. Tādēļ vēlējos doties prom no Vācijas, lai mācītos patstāvību – gatavot,<br />
mazgāt veļu u.tml. Vienmēr varu sazināties ar ģimeni pa Skype bezmaksas telefonu.<br />
Inga: Bet, kā vecāki? Grib, lai tu labāk būtu mājās?<br />
Benjamins: Ceru, ka jā! Smaida Pirms Ziemsvētkiem teicu viņiem, ka gribētu tos<br />
svinēt Latvijā, man tas būtu kaut kas jauns, bet mans tētis, visa mana ģimene ļoti<br />
noskuma. Viņi teica, ka sagaidīt Ziemsvētkus bez ģimenes nav tik labi. Kad atbraucu,<br />
viņiem tas bija pārsteigums. Un bija ļoti labi, sagaidīt šos svētkus visiem kopā mājās.<br />
Inga: Tas, ka tu pasniedz vācu valodu, nozīmē, ka labi jāzina latviešu, vai bija viegli<br />
to apgūt? Zināmu laiku, kopš pagājušā gada oktobra, dzirdot tikai to, vai reizēm<br />
negadās domāt latviski?<br />
Benjamins: Nē. Smaida. Lai mācītu, man nav obligāti tik labi jāzina latviešu valodu.<br />
Ļoti daudz ci<strong>lv</strong>ēku šeit prot vāciski. No tiem, kam pasniedzu, liela daļa ci<strong>lv</strong>ēku<br />
mazliet runā vāciski, ja nepieciešams viņi palīdz, patulko, viena sieviete runā vāciski<br />
īpaši labi. Arī vārdnīca man vienmēr ir līdzi. Angļu valodā tāpat varam sazināties. Ir<br />
interesanti, ka varam sarunāties vairākās valodās, jo mums taču īstenībā visiem ir<br />
viena valoda…<br />
Es sāku domāt latviski. Bet pagaidām tikai vienu nedēļu. Pasmaida.<br />
Manuprāt, latviešu valoda ir ļoti grūta. Angļu šķiet vieglāka. Pagājušajā nedēļā biju<br />
Vācijā, tagad ar valodu ir labāk. Kaut gan latviski tur nerunāju, bet domāju latviski.<br />
Pie mums mājās, Vācijā, dzīvo skolniece no Taizemes, un apgūst vācu valodu.<br />
Lasījām vācu grāmatu, un man bija viņai to jātulko uz angļu valodu. Tad es vispirms<br />
domāju, kā tas ir latviski.<br />
Inga: Kā sauc tavus vecākus? Kur tu esi kristīts? Kādai draudzei pieder tava ģimene?<br />
Benjamins: Manu tēti sauc Dīters Rēders (Dieter Röder), mammu – Karolīna Rēdere<br />
(Carolin Röder) un māsu – Anabelle Rēdere (Annabelle Röder). Mēs piederam<br />
Cleverbrück St. Martin ev. lut draudzei.<br />
Inga: Vai Tev patīk kristīgā dzeja?<br />
Benjamins: Kristīgo dzeju latviešu valodā gan vēl lasīt nevaru. Sāku lasīt latviešu<br />
grāmatu, bet arī tas nav vienkārši. Jā, man patīk kristīgā dzeja. Kad lasu pirmo reizi,<br />
ne vienmēr uzreiz saprotu. Jāiedziļinās. Domāju, ka nekristīgs ci<strong>lv</strong>ēks kristīgo dzeju<br />
var arī nesaprast.<br />
Inga: Vai esi domājis, par to, kad beigsies tavs kalpošanas laiks Krusta draudzē, vai<br />
būs grūti šķirties no jaunajiem draugiem?<br />
Benjamins: Es domāju, ka jā. Bet, ir vienkārši sazināties internetā. Ar draugiem<br />
Vācijā pašlaik sazinos caur Skype un domāju, ka tad, kad būšu Vācijā, es tāpat<br />
sazināšos ar latviešu draugiem – caur Skype vai draugiem.<strong>lv</strong>. Bet domāju, ka arī pēc<br />
tam atgriezīšos Latvijā, varbūt uz īsāku laiku, uz kādu nedēļu. Protams, pirmos<br />
mēnešus bez Latvijas, bez šiem ci<strong>lv</strong>ēkiem būs grūti. Bet Vācijā, lai uzsāktu studijas,
man arī jādodas uz citu pilsētu. Tur droši vien tāpat būs jauni draugi, arī tas noteikti<br />
būs interesants laiks, bet es neaizmirsīšu latviešu tautu.<br />
Īstas pārliecības nav, ko gribu studēt, bet augstskola, kur gribu mācīties, atrodas<br />
Lineburgā (Lüneburg) vienas stundas braucienā no mājām. Kad vien vēlos, varu<br />
atgriezties mājās, bet tomēr – būt patstāvīgs.<br />
Vispār es gribu būt skolotājs, mācīt matemātiku un ticības mācību sākumskolā, 6-10<br />
gadus veciem bērniem.<br />
Inga: Ko tu gribētu saviem latviešu draugiem novēlēt?<br />
Benjamins: Gribu, lai mani draugi būtu laimīgi. Lai viņi nezaudē ticību Dievam. Lai<br />
būtu veseli.<br />
Inga: Jautājums jums abiem: Vai kristīgā jaunatne grib šo pasauli izmainīt un redz kā<br />
to padarīt labāku, vai apzinās Kristus spēku sevī, lai to varētu veikt?!<br />
Lelde: LKSB moto ir: „Izmainīt pasauli caur vienu ci<strong>lv</strong>ēku.” Tad ir jādomā, ko tu<br />
gribi – varbūt tas ir kāds ci<strong>lv</strong>ēks, kuru tu gribi darīt ticīgāku. Bet, pirmkārt, tas esi tu<br />
pats. Vispirms katram pašam jāmainās, jākļūst labākam. Un ar savu ticību, darbiem,<br />
arī ar vārdiem var ietekmēt apkārtējos ci<strong>lv</strong>ēkus, lai viņi mainās.<br />
Benjamins: Domāju, ka pasauli izmainīt ir ļoti grūti. Nedomāju tik globāli.<br />
Vispirms svarīgi, kas notiek ar man tuviem ci<strong>lv</strong>ēkiem, ar manu ģimeni. Lai viņi<br />
redzētu, ka no ticības iegūstu. Māsa pirms tam nebija ticīga, tagad tāda kļuvusi.<br />
Redzot, ka man tā ir labi, arī viņa sāka ticēt. Bet kā es varētu izmainīt pasauli, nezinu.<br />
Smaida.<br />
Inga: Varbūt ir vēl kāds aktuāls jautājums, par kuru jums gribētos runāt?<br />
Benjamins: Nesen Vācijā es varēju runāt par Latviju, stāstīt par ci<strong>lv</strong>ēkiem, par dzīvi<br />
šeit. To man gribētos darīt visu savu dzīvi. Man ļoti patīk lūgšana. Es negribu teikt, ka<br />
Vācijā nelūdz Dievu tik daudz, bet pie jums citādāk, un atšķirība ir ļoti liela. Labāk<br />
patīk lūgšana, kāda tā ir šeit.<br />
Inga: Vai tas būtu viss, ko jūs abi šajā reizē vēlētos sacīt?<br />
Benjamins: Ja tu esi laimīga, tad jā. Pasmaida.<br />
Lelde: Paldies par interviju, jo tā man lika vēlreiz pārdomāt svarīgas lietas.<br />
Inga: Laimīga gan! Man šī bija ne tikai iespēja satikt un labāk iepazīt jaukus ci<strong>lv</strong>ēkus<br />
no mūsu draudzes, bet garīgi daudz šajā sarunā iegūt. Prieks, kad līdzās ir gudri,<br />
čakli, sirsnīgi un tik mērķtiecīgi ci<strong>lv</strong>ēki. Paldies! Es arī abiem vēlu labu veselību un<br />
būt laimīgiem!<br />
„Kā Tēvs Mani ir mīlējis, tā Es jūs esmu mīlējis: palieciet Manā mīlestībā!” (Jņ 15:9)<br />
Jautāja Inga Audere, 09.02.2010.
LKSB vēl bildēs:<br />
/2. - 5. foto no L. Skaldes pers. arh./<br />
2010/02/15
Jauns A. Uldriķes dziesmu albums<br />
16.janvārī Liepājas Latviešu Biedrības namā (LLBN) tika atvērts A. Uldriķes<br />
(07.01.1935.-17.02.2008.) dziesmu albums „Mazās dziesmas”. Izdevuma redaktors -<br />
V. Aivars, korektore - L. Vincjūne, koordinatore - Ē. Birzkopa, iespiests LiePA.<br />
Pasākums veltīts talantu ģimenei, māksliniekam Teodoram Uldriķim - 100 (mūžībā),<br />
viņa bērniem - dēlam māksliniekam Mārim Uldriķim - 70 un meitai dzejniecei un<br />
mūziķei Ainai Uldriķei - 75, jubilejās. Līdz 31. janvārim LLBN 1. stāva izstāžu<br />
zālē vēl apskatāma abu mākslinieku - tēva un dēla darbu izstāde, kuros redzama arī<br />
Aina.<br />
Viņas jaunajā albumā apkopotas gan ar pašas vārdiem komponētas dziesmas, gan citu<br />
pazīstamu autoru vārdiem. Daudz iedziedāts ar M. Zihmani.<br />
Ērika Birzkopa: Liela intelektuālā bagāža un laba muzikālā intuīcija ļāva Ainai radīt<br />
savdabīgas, interesantas dziesmas. Īpaši iespaidīgi tās skan šodien uz modē nākušās<br />
monotonās un skaļās trokšņu mūzikas fona. Viņas sacerējumi izceļas ar liriku,<br />
smalkjūtību, tekstu raksturojošām mūzikas intonācijām. Tā ir demokrātiska, daudziem<br />
saprotama mūzika. Melodijas veidojas savā manierē un stilā. Dziesmām ir dažādi<br />
emocionālie noskaņojumi: gan jūtama nostaļģija, gan sirsnība. Savas plašās dvēseles<br />
sāpes Aina izdziedāja dziesmās. Ja dziedāja par lapām, tad izdziedāja ne vien lapu<br />
dzīvi, bet ci<strong>lv</strong>ēku traģiku.<br />
A. Uldriķes izdevumi:<br />
1998. g. dziesmu kasete „Atspulgi” – J. Pavītola ierakstu studija LIEPATONS;<br />
2000. g. dzeju krājums „Sauc gaismu”, Liepāja: LiePA;<br />
2002. g. disks „Pretvējā” – ierakstījis V. Ivanovs koncertzālē Graudu ielā 50, Liepājā;<br />
2005. g. dzejas krājums „Lirika”, Liepāja: LiePA;<br />
2009. g. dzejas krājums „Pēdējā stīga”, Rīga: Valters un Rapa;<br />
2005. g. Aina strādāja pie dziesmu krājuma „Mazās dziesmas” – izdevis LLRMK<br />
Helikons 2010.g.
Helikons vadītāja pateicas M. Uldriķim, I. Tīrei, kā arī kluba biedriem par mīlestībā<br />
sniegto atbalstu.<br />
2010/01/28<br />
Gaidāmi atvēršanas svētki<br />
Mīlestība un bailes palīdz ci<strong>lv</strong>ēkiem būt ci<strong>lv</strong>ēcīgiem.<br />
/A. Kreics/<br />
Mākslinieks - Imants Liepiņš, korektore - Laima Vincjūne,<br />
datorsalikums - Elga Uzare, izdevējs LPU LiePa, 2009<br />
Grāmatu autors veltījis saviem bērniem, mazbērniem un lasītājiem
Atvēršanas svētki notiks 18. februārī Liepājas Centrālajā Zinātniskajā bibliotēkā<br />
/laiks tiks precizēts/.<br />
2010/01/27<br />
Kaijas kliedziens<br />
Stāsti, tēlojumi, un...<br />
---<br />
Suņus viņa redzēja vairākus, bet bērnus pagaidām nevienu. Un tas viņu uztrauca.<br />
Pilsēta bez bērniem atgādina tuksnesi, izdegušu mežu. Vai šī pilsēta būtu paspējusi<br />
pārvērsties krāsmatās? Agne izbijās no tāda jautājuma. Viņu biedēja klusums namu<br />
pagalmos - nedzirdēja ne bērnu balsis, ne zīdaiņu raudas. Turpretī katrā pagalmā,<br />
kurā ieskatījās, stāvēja spožs vieglais auto. Krāsas bija dažādas, ik sētā sava ziedu<br />
buķete.<br />
No pārdomām Agni iztraucēja spalgs kaijas kliedziens. Kā brīdinājums, kā<br />
aizliegums...<br />
---<br />
15. janvārī Liepājas Centrālajā Zinātniskajā bibliotēkā notika „Helikons” literātes<br />
Irmas Markopas grāmatas „Kaijas kliedziens” atvēršanas svētki.<br />
Sk.: liepajniekiem.<strong>lv</strong> Fragmentus no autores jaunās grāmatas lasīja aktieri Ilga<br />
Martinsone un Jānis Dreiblats.<br />
I. Markopa: „Sirsnīgi pateicos literārajai konsultantei un korektorei Laimai Vincjūnei,<br />
rakstniekam Edvīnam Tauriņam, māksliniekam Imantam Liepiņam, izdevniecībai<br />
LPA LiePa. Paldies par finansiālo un morālo atbalstu meitām Ērikai un Mārai,<br />
mazmeitiņām Kitijai Trekterei, Laurai Kuprijenko, kā arī Betijai un Jānim, Martai un<br />
Mārim Martinam un Inārai Guzikatei.”<br />
Līdz šim daudziem jau bija pazīstami un mīļi autores dzejas krājumi „Mirkļu<br />
mozaīkas” (2000), „Noglāstīt akmenim pieri” (2007) un vakara romāns „Naktī bērns<br />
kliedza” (2008), kuram par sižetu kalpojis patiess stāsts, kad Latvijā, vēl padomju<br />
laikā, kādā no atkritumu konteineriem tika atrasts izmests dzīvs zīdainis. ---<br />
Labāk ir skatīties uz priekšu nekā apraudāt bijušos laikus! I. Markopa
Kristīgā dzeja Priekulē<br />
„Taisnīgums<br />
paaugstina tautu,<br />
ik ciltij<br />
nes negodu grēks.”<br />
/Sal. pam. 14:34/<br />
No labās: pie galda - mācītājs H. Jensons un I. Auza, 2. rindā - Ē. Birzkopa, M. Kemte, M. Grauduže, J.<br />
Diekonts un V. Bariss<br />
24. janvāra svētdiena gan Priekules ev. lut. draudzei, gan Baltā stunda + Egineto.<strong>lv</strong><br />
kristīgajiem dzejniekiem šoreiz bija atšķirīgāka kā parasti. Dievkalpojumā ērģeļu<br />
pavadījumu spēlēja Liepājas Sv. Trīsvienības katedrāles ērģelnieks Voldemārs Bariss.<br />
Vēlāk draudzes namā notika sadraudzības pasākums dzejā, kur ar sniegumu piedalījās<br />
dažādu konfesiju – adventistu, baptistu, katoļu, luterāņu un metodistu – dzejnieki un<br />
mūziķi.<br />
Pasākuma ievadā Priekules draudzes mācītājs Hanss Jensons izsmeļoši pastāstīja par<br />
Vecās Derības poēzijas grāmatām. Tās ir Bībeles grāmatas – Ījaba grāmata, Psalmi,<br />
Salamana pamācības, Salamans Mācītājs, Salamana augstā dziesma un Raudu<br />
dziesmas – tulkotas latviešu valodā no senebreju valodas. Draudzes vārdā H. Jensons<br />
dāvināja Baltās stundas dzejniekiem šīs grāmatas un CD par Priekules ev. lut.<br />
draudzes dievnama atjaunošanu, draudzes dzīvi un svētceļojumu dievnamā.<br />
Pasākuma turpinājumā notika mājas lapas www.egineto.<strong>lv</strong> atvēršana šajā draudzē.<br />
Jānis Diekonts iepazīstināja klausītājus ar lapas ideju un saturu un atbildēja uz<br />
jautājumiem.<br />
Tā kā šeit notika pirmais tāds starpkonfesionāls kristīgās dzejas pasākums, Ērika<br />
Birzkopa („Helikons”) un Ilga Auza („Baltā stunda”) sveica mācītāju un draudzi,<br />
dāvināja LELB bīskapa P. Brūvera dzīves liecību „Kā rodas disidenti”, DVD „Baltās<br />
stunda Liepājas baptistu Ciānas draudzē”, Liepājas pils. domes izdevumus - „Mēs visi<br />
kopā Liepājā” un „Es mīlu savu Latviju”, „Ceļvedi ci<strong>lv</strong>ēkiem ar īpašām vajadzībām<br />
Liepājas reģionā” (no Liepājas Diakonijas centra), pastāstīja par kristīgās dzejas<br />
projektiem un to attīstības vēsturi Liepājā, nu jau gandrīz desmit gadu garumā, par<br />
visu konfesiju mācītāju doto svētību un līdzdalības atbalstu, kā rezultātā topošo dzejas<br />
krājumu „Kāp Mīlestības kalnā”.
Tad tika nosaukti un apba<strong>lv</strong>oti Egineto.<strong>lv</strong> Ziemsvētku konkursa dalībnieki, no<br />
klātesošajiem – M. Kemte. Ba<strong>lv</strong>ās - grāmatas un diski. Dzjnieka K. Girgensona<br />
krājumu "Čukstus par..." Baltā stunda piešķīra L. Dzintarei.<br />
Tālāk vārds tika dots dzejniekiem – Ērikai Birzkopai, Mirdzai Kemtei, Jānim<br />
Diekontam, dzejniecei un mūziķei Mirdzai Graudužei.<br />
Mūziķis V. Bariss veldzēja klausītājus ar T. Dibuā (Dubois) „Lūgšana”, D.<br />
Bukstehudes (Buxtechude) tokātas un fūgas un D. Mijo (Milhaud) „Reg kapričo”<br />
atskaņojumu uz klavierēm.<br />
Ē. Birzkopa lasīja arī Ingas Auderes dzeju. Īpaša uzmanība tika veltīta Annas<br />
Elsbergas dzejai, kuru, pateicoties Bauskas un Valmieras ev. lut. draudžu gādībai un<br />
mīlestībai, tagad var lasīt arī Egineto.<strong>lv</strong> krājumos (I-V).<br />
Sadraudzības pasākuma noslēgumā mācītājs H. Jensons lūdza Baltās stundas<br />
vadītājām nodot sirsnīgus sveicienus visiem Liepājas kristīgo konfesiju mācītājiem,<br />
dzejas pasākumu svētības devējiem.<br />
Priekulnieki mīļi pateicās un atvadām teica, ka ļoti gaidīs gan nākamo tikšanās<br />
iespēju, gan jaunā kristīgās dzejas almanaha iznākšanu.<br />
Ilga Auza sacīja, ka Baltai stundai Priekules draudzē bija pirmā sadraudzība tik tālu<br />
no Liepājas un kopā ar Ēriku Birzkopu, visiem kristīgajiem dzejniekiem un mūziķiem<br />
apliecina cieņu un mīlestību draudzei un mācītājam H. Jensonam par silto, dziļi<br />
dvēselisko uzņemšanu.<br />
Foto no Priekules ev. lut draudzes arhīva<br />
2010/01/25
Gloria in Excelsis Deo<br />
Slavējam Dievu un sirsnīgi pateicamies Bauskas Sv. Gara ev. lut. draudzes brāļiem un<br />
māsām, īpaši Raitim Lēmanim, par brīnišķīgo pārsteigumu, kuru viņi arī šoreiz<br />
sagādājuši, dāvinot mums, Egineto.<strong>lv</strong>, dzejnieces Annas Elsbergas 2008. gadā izdoto<br />
kristīgās dzejas krājumu "Gloria in Excelsis Deo".<br />
Grāmatā lasāms arī A. Elsbergas lakonisks, bet dziļš dzīvesstāsts un viņas pirmā,<br />
1993. gadā Bauskā izdotā, dzejoļu krājuma "Dvēseles ziedi" sastādītājas Vilmas<br />
Maldutes liecība par autori. "Gloria in Excelsis Deo" izdevējs ir Bauskas Sv. Gara<br />
draudze. Grāmatu sastādījusi, ar Bībeles pantiem papildinājusi, kā arī korektūru<br />
veikusi Valmieras Sv. Sīmaņa draudzes diakonijas darbiniece Asja Blaua, datorrakstā<br />
iestrādājušas draudzes locekles Saiva Brūdere, So<strong>lv</strong>ita Dukure un Maija Goba.<br />
Iespiests - SIA "Valmieras tipogrāfija Lapa".<br />
Atveru pasta aploksni un paņemu grāmatu rokās, aizturu elpu... Ieinteresēts pienāk<br />
dēliņš Didzis, jautāju: "Kurš eņģelītis Tev patīk vislabāk?" - Tas, kurš zvaigznīti<br />
iededzināja. Zināms - ja par Mīlestību ne tikai sludina un diskutē, tad Sv. Gara gaismā<br />
darbi, Dievam darīti, kļūst redzami un satverami, kā tas šoreiz atklājies Bauskas un<br />
Valmieras draudžu gādīgo ļaužu rūpēs par to, lai Annas kundzes svētīgais devums<br />
būtu pieejams kristīgās dzejas lasītājiem. "Dvēsele, kas bagātīgi svētī citus, taps<br />
stiprināta, un, kas bagātīgi veldzē citus, arī pats kļūs veldzēts." (Sal.pam.<br />
11:25) Paldies par sadarbību! Lai Dievs jūs bagātīgi svētī arī turpmāk!<br />
Un ja kādam varētu šķist dīvaini, ka mēs, šīs datu bāzes veidotāji un uzturētāji, šeit<br />
dažkārt tāpat izteiktu pateicības viens otram, tad atvainojos un tomēr atļaujos no sirds<br />
pateikties arī Jānim Diekontam, kurš, veidojot Egineto.<strong>lv</strong> krājumus, strādājis ar lielu<br />
rūpību un pašaizliedzību, lai bagātinātu daudzus.<br />
A. Elsbergas "Gloria in Excelsis Deo" iespējams iegādāties SIA AMNIS veikalos.<br />
Inga Audere, 2010/01/18
Atklāta Annas Elsbergas Dzejas istaba<br />
Dievs, dod man katru gadu grāmatu<br />
Ar trīssimt sešdesmit un piecām skaidrām lapām,<br />
Lai savu dzīves stāstu tajā rakstītu<br />
Par priekiem, laimi, skumjām, šaubām.<br />
Cik skaista, balta, tīra ir šī grāmata.<br />
Kā pumpurs smaržīgs atvēries ir ziedoņrītā,<br />
Kā sniegs, kas zemi skāris vieglām spožām pēdām.<br />
Nav putekļiem un zemes sārņiem viņa apklāta.<br />
Atvērta dzejnieces Annas Elsbergas (mūžībā) dzejas istaba. Pašlaik iespējams lasīt<br />
jau divus viņas dzejas krājumus, kurus Egineto.<strong>lv</strong> izveidojis Jānis Diekonts. Tāpat tiek<br />
apkopota un tur pat tiks publicēta viņas dzeja vēl turpmāk. Autores darbus un citu<br />
informāciju iesūtījis Raitis Lēmanis, Bauskas Sv. Gara ev. lut. draudzes loceklis.<br />
Sirsnīgi pateicamies viņam par atsaucību un ieguldījumu!<br />
Domās esam kopā ar Bauskas Sv. Gara ev. lut. draudzi, kas šā gada janvāra sākumā<br />
izvadīja šo savu mīļo draudzes māsu mūžībā.<br />
Pagaidām nedaudz informācijas par A. Elsbergu un viņas agrāk izdotajiem dzejas<br />
krājumiem var lasīt laikraksta Svētdienas Rīts, 15. 11. 2008., Nr. 42 (1774) /pieejams<br />
arī tā mājas lapā/, 4. lappusē, Z. Paļuļones rakstā "Pēc piecpadsmit gadiem".<br />
2010/01/08<br />
Ziemsvētku dzejas konkursa „Bet eņģelis uz tiem sacīja...” rezultāti<br />
Kristīgās dzejas pasākuma „Baltā stunda” sadarbībā ar Egineto.<strong>lv</strong> izsludinātais<br />
Ziemsvētku dzejas konkurss „Bet eņģelis uz tiem sacīja...” ir noslēdzies. Pateicamies<br />
visiem autoriem, kuri tajā piedalījās, - par vēlmi un iespēju iedzīvināt labo Vēsti savā<br />
dzejā un dāvāt to apkārtējiem! Novēlam jums Dieva svētību labiem darbiem arī<br />
turpmāk!<br />
Redkolēģijai ir gods paziņot, ka ba<strong>lv</strong>as tiek piešķirtas sekojošiem konkursa<br />
dalībniekiem: Ildzei Blumbahai, Lienei Dzintarei, Kristofam Girgensonam, Mirdzai<br />
Kemtei, Karīnai Krieviņai, Almai Ozolai, Jānim Rapšam, Editai Viļumai, Elitai un<br />
Evitai Būčiņai.
Autori ba<strong>lv</strong>as varēs saņemt 24. janvārī Priekules ev. lut. draudzē kristīgās dzejas<br />
pasākumā, kas notiks draudzes namā pēc rīta dievkalpojuma baznīcā. Vairāk par<br />
dzejas pasākumu sk.: Priekules draudzes avīzes janvāra nr. Jautājumu gadījumā<br />
lūdzam sazināties ar mums, sk.: Kontakti.<br />
Uzmanību! Aicinām: ja ir autori, kuri vēlējās, bet nepaguva iesniegt savu dzeju šim<br />
konkursam, to iespējams darīt arī turpmāk - topošajam Egineto.<strong>lv</strong>/ Baltā stunda<br />
Ziemsvētku dzejas kopkrājumam. Lūdzam sekot līdzi informācijai šeit, ziņās.<br />
Pateicamies www.katedrale.<strong>lv</strong>; Kristīnei Liepai, Jānim Rapšam un Mārtiņam<br />
Švānbergam par konkursa izziņošanu, Kristofam Girgensonam par ideju rīkot<br />
konkursu un atbalstu, Liepājas Nācaretes baptistu draudzes mācītājam Egilam Ķeirim<br />
un veikalam „AMNIS Baltā grāmata”, Liepājā, par atbalstu.<br />
2010/01/06<br />
Lidojums turpinās<br />
Cīravas pagasta bibliotēkā. Tauriņi šurp atlidojuši no Liepājas un iepriecina gan<br />
bibliotekārus, gan apmeklētājus Ziemsvētku izstādē, sasildot visus arī ziemā.<br />
Liepājnieku bērnu zīmēto tauriņu izstāde tika atvērta aizvadītajā vasarā Fontaine<br />
Hotel bērnu istabā. Ideja radās vēl šogad agri martā, kad Ilga Auza ar mazmeitu<br />
Anniju Dānijā malkas šķūnītī ieraudzīja skaistu taureni un pārsteigtas apbrīnoja, kā<br />
tam nav auksti. Kamēr Annija jau zīmēja tauriņus, Ilgas kundze aicināja Liepājas<br />
skolniekus viņai talkā. Doma ieguva necerēti lielu atbalstu.<br />
Īpaši atsaucīgi bija Karostas skolnieki, vasaras nometnes apmeklētāji. Izstādes<br />
atvēršanas svētkos I. Auza bija sagatavojusi arī taureņu suvenīru krājumu ar bagātīgu<br />
informāciju par taureņiem un to lidojuma noslēpumu. Pasākumā piedalījās Liepājas<br />
Teātra aktieris Jānis Kuplais. Tika uzaicināts arī LLRMK "Helikons" redaktors<br />
Edvīns Tauriņš.<br />
Bet ar laiku Fontaine Hotel "izstāžu zāle" spārniem kļuva par šauru...<br />
Oktobrī, pateicoties TN „Kurzeme” vadības sirsnīgai atsaucībai, izstāde radīja<br />
pacilātības noskaņu tur līdz pat ziemas sākumam, jo bija izvietota trešajā stāvā pretī<br />
bērnu atpūtas istabai.<br />
Kristietībā taurenis ir mūžīgās dzīvības un augšāmcelšanās simbols. I. Auzas kundze<br />
saka, ka vēlējusies ar šo izstādi vērst gan tajā iesaistīto bērnu un viņu vecāku, gan<br />
izstādes apmeklētāju skatus atkal uz augšu, domas pacelt vieglam, gaišam lidojumam.
Par šiem krāšņajiem taureņiem ieinteresējās Cīravas pagasta bibliotēkas vadītāja<br />
Anita Tuleiko un aizveda tos sev līdzi...<br />
2009/12/29<br />
ZIEMASSVĒTKU DĀVANA<br />
Ko māca mums Dieva Dēls, kas ir mūsu priekšā Betlēmē vārga bērniņa izskatā? Dievs<br />
ir pazemojies un piemērojies mums, ci<strong>lv</strong>ēkiem, kas, grēka ievainoti, tiecamies pēc<br />
goda, varas un laicīgās mantības. Viņš, kļūdams nabadzīgs, mūs dara bagātus,<br />
piedodot grēkus un mūs darot par saviem brāļiem un māsām, mūs darot par īstiem<br />
Dieva bērniem. Pateicībā Betlēmes dievišķajam Bērnam, mūsu pienākums ir strādāt,<br />
paciest dažādas dzīves grūtības un lūgties, pazemīgi mīlēt Dievu un savu tuvāko.<br />
Jēzus ir mūsu priekšzīme. Mums ir jādalās dievišķajā dzīvē, ko esam saņēmuši<br />
kristībā.<br />
Ziemassvētki ir draudzības, tuvības un radniecības svētki, kad jūtamies piederīgi<br />
vienai ģimenei, kad žēlastības siltums apgaro visus. Ziemassvētki ir mīlestības svētki,<br />
kad katrs atkal piedod, apskauj viens otru. Ja Dievs tā mūs ir mīlējis, dāvājot savu<br />
Dēlu, tad arī mums vienam otru ir jāmīl.<br />
Betlēmes zvaigzne gaiši spīd, tā apgaismo ci<strong>lv</strong>ēka sirdi un iepriecina prātu, bet apkārt<br />
vēl valda tumsa. Vēl ir ci<strong>lv</strong>ēki, kas dzīvo tumsības zemē, kaut arī tie nāktu gaismā.<br />
Varmācība, baudkāre un netaisnība aptumšo ci<strong>lv</strong>ēku dvēseles. Vēl ir vērojami ateisma<br />
un bezdievības sārņi. Lai gaisma atspīdētu arī šo ci<strong>lv</strong>ēku <strong>dvēselē</strong>s, tad vispirms ir<br />
jāatmet ikviena elkdievība un jāatzīst vienīgais, īstais Dievs. īstais un vienīgais ir<br />
pilnīgais kristīgais humānisms, kas izceļ Dieva godību un ci<strong>lv</strong>ēka personas cieņu.<br />
Dieva Dēls ir kļuvis ci<strong>lv</strong>ēks, lai ci<strong>lv</strong>ēkam dotu savu dievību. Ci<strong>lv</strong>ēks ir aicināts kļūt<br />
atdzīvinātājs Gars Kristū. Ziemassvētki visiem būs viesmīlības, solidaritātes un<br />
darbīgās mīlestības svētki tikai tad, kad būs rimusies krāpšana, laupīšana, vardarbība.<br />
Tad visiem būs Ziemassvētki, - kā varmākām, tā cietējiem.<br />
Lai Betlēmes zvaigzne spīd allaž spoži visā Latvijā! Lai dievišķais Bērniņš apgaismo<br />
mūsu prātus un sasilda mūsu sirdis! Lai visa tauta iet pretī laimīgai nākotnei! Lai<br />
plaukst bērniem bagātas ģimenes, lai bērni tiek audzināti tikumībā un kristīgā garā, lai<br />
jaunatne tiecas pēc zinībām! Lai visi ir vienoti kopējā atjaunotnes darbā!
Betlēmē Dievs ir mums klāt. „Dievs ir kļuvis ci<strong>lv</strong>ēks, lai ci<strong>lv</strong>ēks kļūtu Dievs.” /Sv.<br />
Augustīns/ Nav vairs vietas bažām un vientulībai. Betlēmes Bērns ir dievišķās<br />
uzmanības visaugstākā zīme, un Viņš aicina mūs visus sadarbībai.<br />
/No I. Auzas Dāvanu krājuma/<br />
2009/12/24<br />
Ārvaldis Andrejs Brumanis, Liepājas katoļu bīskaps emeritus<br />
Egineto.<strong>lv</strong> redaktores I.Auderes vēlējums 2009.gada<br />
Ziemsvētkos<br />
Īstu prieku!<br />
Reiz dzīvoja kāds ļoti priecīgs ci<strong>lv</strong>ēks! Dzīvespriecīgs! Jo priecīgāks viņš jutās, jo<br />
vairāk viņam gribējās iepriecināt citus, sevišķi, redzot daudzus skumstam. Un<br />
viņš domāja un strādāja, cik spēka, lai arī tos iepriecinātu, kaut mazliet darītu<br />
laimīgākus. Bet jo vairāk centās, jo labāk darbs izdevās, jo mazāk prieka bija<br />
vērojams apkārt. Un tā turpinājās tik ilgi, kamēr arī viņš ļoti, ļoti noskuma par tiem,<br />
kuri vai nu neprata vai negribēja priecāties kopā par jauko, gaišo, vienkāršo un īsto,<br />
par labo, bet veinmēr meklēja un atrada kādu negatīvu iemeslu, lai to nedarītu.<br />
Tā viņš skuma, līdz pielidoja taurenītis, bet ci<strong>lv</strong>ēks nespēja vairs paskatīties uz to un<br />
sarunāties. Bitīte, bet arī tās spēkos nebija viņu iepriecināt. Izplauka pumpuriņš, bet<br />
ci<strong>lv</strong>ēks novērsa savu skatu arī no tā. Un neaprakstāms bija viņa izbrīns, atplaukstot<br />
smaidam tajos, kuri redzēja tagad jau viņu noskumušu. Ci<strong>lv</strong>ēka sirds krūtīs pat<br />
palēcās aiz laimes: beidzot esmu sagādājis kādam īstu prieku! Bet tanī pat mirklī<br />
prieks apkārtējos atkal izdzisa... Un viņš secināja: „Neīsts prieks ir kā naktslampiņa,<br />
kas izdziest, ja citiem arī ir par ko priecāties.”<br />
Mīļi sveicu draugus!<br />
Vēlu katram piedzīvot īstu prieku par Kristus piedzimšanu!<br />
Lai mūsu prieks dāvāt dvēseliskumu ir ne vien gadskārtēja svētku reize apkārtējiem,<br />
bet kā Saules stari citiem arī ikdienā!<br />
Inga Audere, 2009/12/24
Vai gaidīšanas svētki?<br />
Atstājot ārpusē sniegotās vērpetes un kupenu vaļņus, smaidīgi pie mums Diakonijas<br />
siltajā telpā vispirms ierodas „Kursas Laiks” žurnāliste Ilze Vainovska un fotogrāfs<br />
Dainis Ģelzis. Ir tuvu 16.00 un, kaut pagājušas jau gandrīz divas stundas, jo tikšanās<br />
norunāta pulksten 14.00, prieks tikai vairojas – tik ļoti gaidām Kristofu<br />
Girgensonu no Salaspils ar viņa dzejas krājumu „Čukstus par...”<br />
K. Girgensons: "Baudiet, vērtējiet, jūtiet, atcerieties, tiecieties un neaizmirstiet!"<br />
Tikmēr Ērika Birzkopa izstāsta klausītājiem aktuālus jaunumus par „Helikons”<br />
turpmākajiem pasākumiem, runājam par nākotnes radošajām iecerēm un reālajām<br />
izredzēm.<br />
•<br />
Pēc brītiņa jau īsziņa no dzejnieka: „Ceļš katastrofāls! Ātrāk par 50 km stundā braukt<br />
nevaram atļauties. Līdz Liepājai vēl 20 km.”<br />
Kad Kristofs ir klāt un lēnām atklāj krājuma „seju”, lai klusu ielaistu mūs savas dzejas<br />
tēlaini bagātajā pasaulē, rodas sajūta, ka viņš nupat atnācis no blakus mājas un tieši<br />
norunātajā laikā. Ne mazākā iespaida par garo, nogurdinošo ceļu līdz mums…
Tu neesi te,<br />
Es neesmu tur,<br />
Pļavās dažādi ziedi,<br />
Mākoņos daudzstūri un asi.<br />
Pasmaidi!<br />
Un gaidi tikšanās laiku lietū,<br />
Kad smiekli debesis nomainīs.<br />
Tu nebūsi te,<br />
Es nebūšu tur,<br />
Un tam jau nav nozīmes –<br />
Domas klīst ar jūtām<br />
Mūsu savdabīgajos ceļos.<br />
Pasmaidi!<br />
Un gaidi.<br />
Vēl pagaidām mēs nebūsim vienā laikā<br />
Un ziedēsim savās domu pļavās,<br />
Klīdīsim starp pilnmēness stariem,<br />
Baidīsim pasta baložus<br />
Ar sarūsējušiem stabiem,<br />
Bet…<br />
Pasmaidi!<br />
Un<br />
Gaidi.<br />
Dzejdaris lasa un stāsta par grāmatas ideju un noformējumu. Par to, ar kādu domu<br />
katrā lapā zīmēts. Par origami, kas neatlaidīgi locīts, lai panāktu tieši esošo dizainu,<br />
par dēliņu Kristofu, kura dēļ tad arī tapa šie papīra brīnumi. Arī par to, ka daļa dzejoļu<br />
ir kā atbildes vēstules draudzenei Daivai Jurševskai, kura sākotnēji stimulēja viņu<br />
krājuma izdošanai. Tāpat īpašu paldies autors saka savai radošajai ģimenei – apgādam<br />
Mantojums/ Manto print, jo visa komanda pašaizliedzīgi strādājusi pie krājuma<br />
sagatavošanas un izdošanas. K. Girgensons: "Paldies Radītājam un viņa kalpam<br />
mūžībā, Capelanus Suae Sanctitais Jānim Vaivodam (1926 - 2007).<br />
Savas pārdomas par K. Girgensona dzejas izlasi, sauktu arī Dvēseles geštalts,<br />
grāmatas „otrā pusē” paudis Ernests Ivanovs:.. „Sāpe, vārds un drosme pateikt,
dalīties, varēšana ietērpt vārdos un dzejas rindu ritmā nepanesamo esības vieglumu,<br />
lai dziedētu rētas un saprastu savu dvēseli, lai dotos tālāk un aicinātu mūs, savus<br />
draugus un dzejas lasītājus, darīt līdzīgi, saprast savas dvēseles priekus un sāpes un<br />
uzsāktu nebeidzamu ceļu, kas pats par sevi ir mērķis..”<br />
Dvēseles geštalts<br />
Lai arī laika kopīgiem dzejas mirkļiem vienmēr var vēlēties vairāk, Kristofs pagūst<br />
apmainīties domām ar klausītājiem, izsmeļoši atbildot uz mūsu jautājumiem.<br />
Skaists un iejūtības pilns ir labdarības notikums. Zināmu skaitu grāmatu autors dāvina<br />
arī „Helikonam”, lai ziedojumus iegūtu tā žurnāls un kristīgās dzejas topošais<br />
almanahs, pa grāmatai saņems Liepājas bibliotēkas, savukārt vienu „Čukstus<br />
par…” krājumu autors dāvina Liepājas Krusta ev. lut. draudzei, bet viens sagādās<br />
pārsteigumu „Baltās stundas” dzejas konkursa, kas drīz tiks izziņots plašāk, kādam no<br />
dalībniekiem. "Helikonam" un Egineto.<strong>lv</strong> K. Girgensons piešķīris ekskluzīvas savas<br />
grāmatas izplatīšanas tiesības Liepājas pusē.<br />
Esam ļoti pateicīgi Kristofam Girgensonam par tikšanos un dzeju, par grāmatu, par<br />
nesavtību un pašaizliedzību, kā viņš to visu dāvājis.<br />
Kristīgie dzejnieki saka paldies arī Liepājas Krusta ev. lut. draudzes mācītājam M.<br />
Urdzem un draudzei par laipno uzņemšanu un radīto mājas sajūtu un<br />
laikrakstam Kursas Laiks , I. Vainovskai un D. Ģelzim par sirsnīgo atsaucību.<br />
/Foto: Dainis Ģelzis/<br />
2009/12/19
Gods <strong>kalpot</strong> Dievam un pilsētai!<br />
No labās: Brigita Dreiže, Ilga Auza, Ērika Birzkopa, Velta Udarska un Inga Audere<br />
2009. gada 9. decembrī Liepājas pilsētas Dome rīkoja Veiksmīgākā NVO 2009 un<br />
brīvprātīgo godināšanas pasākumu.<br />
G. Ansiņš pasniedz Pateicības rakstu "Helikons" vadītājai Ē. Birzkopai<br />
Sirsnīgi sveicinot klātesošos, Domes priekšsēdētāja vietnieks Gunārs Ansiņš sacīja, ka<br />
šāds pasākums notiek jau trešo reizi, un šoreiz saņemts vairāk kā simts aptaujas<br />
anketu, no tām 57 - par organizācijām un 79 - par brīvprātīgajiem. Goda tituls<br />
piešķirts 7 Liepājas organizācijām: Liepājas literātu un radošo mūziķu biedrībai<br />
"Helikons" par Liepājas literātu un mūziķu devuma popularizēšanu,
Liep. pils. Domes pateicība Helikonam, priekšēdētājs U. Sesks<br />
biedrībai "Vienība" par ieguldījumu Liepājas iedzīvotāju sociālo grūtību mazināšanā,<br />
Latvijas multiplās sklerozes asociācijas Liepājas nodaļai par sekmīgu darbību<br />
Liepājas iedzīvotāju veselības uzlabošanā, Latvijas Sarkanā Krusta Liepājas nodaļai<br />
par ilglaicīgu labdarības ideju īstenošanu Liepājā, biedrībai "Dižvanagi" par sekmīgu<br />
darbību ci<strong>lv</strong>ēku ar īpašām vajadzībām dzīves kvalitātes uzlabošanā, biedrībai<br />
"Mārtiņmāja" par nesavtīgu atbalstu grūtībās nonākušajām ģimenēm ar bērniem,<br />
biedrībai "Radi Vidi Pats" par mērķtiecīgu darbu ar Liepājas jauniešiem sakārtotas<br />
dzīves vides veidošanā.<br />
Speciālba<strong>lv</strong>u Bērnu un jauniešu biedrībai "Liepājas jaunie vanagi" par jaunās<br />
paaudzes brīvā laika organizēšanu un veselīga dzīvesveida popularizēšanu pasniedza<br />
laikraksts "Kurzmes vards"– iespēju lasīt šo laikrakstu visu nākamo gadu. /kurzemesvards.<strong>lv</strong><br />
10.decembrī./<br />
Pēc Brigitas Dreižes stāstītās aizkustinošās pasakas par eņģeļiem, kas dzīvo uz zemes,<br />
Domes Pateicības rakstu
saņēma brīvprātīgie: Inga Audere, Ilga Auza, Dainis Bērziņš, Ērika Birzkopa, Velta<br />
Blauzde, Māris Ceirulis, Jekaterina Cema, Larisa Davidenko, Kristaps Dreižis,<br />
Ludmila Hmeļenko, Iveta Jansone, Aiga Jaunskalže, Gaļina Kuzmenko, Ilze Kvedere,<br />
Jānis Ķunķis, Ārija Lagzdiņa, Lilija Masteiko, Vendija Pikše, Anna Protčenko, Mārīte<br />
Reņģe, Juris Skrodelis, So<strong>lv</strong>ita Sudmale, Arnolds Treide, Vija Trinīte, Velta Udarska,<br />
Hildegarde Urbāne, Oļegs Velļikijs, Izolda Vītola un Astrīda Zitmane.<br />
I. Auza par saņemto Pateicību atbild ar pateicību un dāvina Ziemassvētku puķi Domes pārstāvjiem un<br />
atbalstītājiem
I. Audere saka paldies Domei, VLTC, draugiem un mīļiem līdzci<strong>lv</strong>ēkiem<br />
Priecīgas!<br />
/Foto: Irina Tīre/<br />
Krāšņu un jauku gaisotni darīja arī - baleta studijas "Harmonija", Ukraiņu biedrības,<br />
b-bas "Spektrs", b-bas "Svitanok", interešu centra "Pēcskola" - skaistie, talantīgi<br />
izpildītie priekšnesumi.<br />
Godināto vārdā pilsētas Domei pateicās Liepājas Neredzīgo biedrības priekšsēdētājs<br />
Māris Ceirulis, aicinot visus lūgt par pilsētas vadītājiem un valdību un vēl ciešāk<br />
turēties pie Kristus.<br />
Pēc pasākuma dalībnieki tikās pie tējas un cienastiem.<br />
Sirsnīgi pateicamies mūsu pilsētas Domei, tās vadītājiem un pārstāvjiem par sniegto<br />
mīlestību - īpaši Domes priekšsēdētājam Uldim Seskam, priekšsēdētāja vietniekam<br />
Gunāram Ansiņam, Domes pārvaldes ekspertei NVO un sabiedrības integrācijas lietās<br />
Brigitai Dreižei, un liepājniekiem, kas mūs izvirzīja un atbalstīja.<br />
Pievienojamies kapteines Veltas Udarskas pateicības vārdiem: "Gods <strong>kalpot</strong> Dievam,<br />
šai pilsētai un tās iedzīvotājiem!"<br />
2009/12/14
Izdots K. Girgensona dzejas krājums "Čukstus<br />
par..."<br />
Uzdrīksties pateikt pasaulei, ka esi dzīvs.<br />
Uzdrīksties raudāt, kad vēlies.<br />
Uzdrīksties lūgt, kad Tev to vajag.<br />
Uzdrīksties!<br />
K. Girgensona dzejas krājums "Čukstus par..."<br />
Liepājā Kristofs Girgensons viesosies 16. decembrī, kad Krusta ev. lut. baznīcas,<br />
Kr. Valdemāra ielā, mazajā zālē pulksten 14.00 viņš dāvinās grāmatas draugiem<br />
un atbalstītājiem. Pasākumā dzejas krājumu varēs arī iegādāties.<br />
Čukstus un vienlaicīgi skaļi - tā varētu teikt par jaunā dzejdara Kristofa Girgensona<br />
dzejas izlasi „Čukstus par...”, kura nāk klajā šajās decembra dienās.<br />
Grāmata ir kā uzdrīkstēšanās paust savu skatījumu ne tikai dzejā, bet arī tās iekšlapu<br />
dizainā, kurš ir radīts pretēji visiem pamatnoteikumiem un caurvijas ar Toma Deģa un
paša vārsmu autora zīmējumiem. Arī grāmatas iesējums ir vēl nebijusi uzdrīkstēšanās<br />
Latvijas tirgū.<br />
Kā papildinājums visam iepriekšminētajam ir tas, ka katrā grāmatā autors būs<br />
atstājis savu autogrāfu, tādejādi dodot līdzi daļiņu no sevis katram grāmatas<br />
topošajam īpašniekam.<br />
Starp izlasē apkopotajiem 108 darbiem, kuros plūst mīlestība, sāpēs, Dieva<br />
meklējumi, laba vēlējumi, apkārtnes izjūta laikā un telpā, atrodamas arī bērnībā<br />
radītās vārsmas tālajos PSRS laikos, kuras publicētas žurnālā „Zīlīte” un saņēmušas<br />
dažādas godalgas, portāla „Delfi” 2007. gada dzejas izlasē iekļautie darbi, autora<br />
veltījumi dēlam Kristofam Girgensonam un draudzenei Daivai Jurševskai, kura<br />
Kristofam ļoti daudz palīdzējusi gan izlases tapšanā, gan literatūras un mākslas<br />
labdarības projektā ”Čukstus par...”, un devusi iedvesmu izlasē apkopotajiem darbiem<br />
(kopumā 31 dzejolis) , kā arī jau tautā iecienītie darbi – „Čukstus par mīlu”,<br />
„Mainīgā”, „Mīlestības deserts”, „Izdzēs un esi brīvs” u.c.<br />
Izlases darbi tapuši Saulkrastos, Kuldīgā, Dobelē, Liepājā, Rīgā, Salaspilī, Ventspilī,<br />
Pāvilostā un Dundagas pagasta Nevejā.<br />
Ņemot vērā dzejas izlases vizuālo un dizainisko ekskluzivitāti un iespieddarbu<br />
izmaksas, grāmatas tirāža ir neliela. Izlasi varēs iegādāties sākot no šā gada 14.<br />
decembra. Plānotā cena veikalos varētu būt nedaudz virs Ls 4 – ar visu tirdzniecības<br />
uzcenojumu. Iegādājot izlasi pie autora vai pie tā pārstāvjiem, cena nepārsniegs Ls
3,50. 20% iegūto līdzekļu tiks ziedoti literatūras un labdarības projektam „Čukstus<br />
par...”, kā arī citu labdarības projektu atbalstam.<br />
2009/12/11<br />
2. decembrī<br />
2. decembrī kristīgos dzejniekus pie sevis ielūdza VLTC, lai kopā sveiktu Modri<br />
Zihmani dzimšanas dienā un atvērtu ‘egineto.<strong>lv</strong>’.
Ievadvārdus pasākumā sacīja Tikšanās centra vadītāja T. Hristoļubova. Lūgšanā<br />
vadīja Liepājas baptistu Ciānas draudzes sludinātājs Andris Bite. Egineto redaktore I.<br />
Audere nedaudz pastāstīja par mājas lapas ideju, sveica klātesošos no lapas veidotāja<br />
un autora Jāņa Diekonta (Priekules ev.lut. draudze): „Lai Jēzus Kristus mīlestība<br />
ienāk uz mūžību ikvienā sirdī, un lai dvēsele patiesi sāk būt!” Kā arī sniedza ieskatu<br />
lapas sadaļās un publikācijās. Pārdomās un aktualitātēs dalījās Ērika Birzkopa un Ilga<br />
Auza. Savu dzeju lasīja autori – Modris Zihmanis, Dzidra Šmite, Irma Markopa un<br />
Iveta Liepa. Muzicēja Liepājas Emiļa Melngaiļa mūzikas vidusskolas audzēkne.<br />
Ar tehniku nodrošināja Mārtiņš Švānbergs. Informēt lasītājus par lapu un atvēršanas<br />
pasākumu palīdzēja - Līvija Leine („Kurzemes Vārds”), Brigita Dreiže (Liepājas<br />
pilsētas pašvaldības pārvaldes eksperte NVO un sabiedrības integrācijas lietās),<br />
Kristīne Liepa (trisvienibasfonds.lelb.<strong>lv</strong> vadītāja), Latvijas Kristīgais radio, lelb.<strong>lv</strong>,<br />
liepajniekiem.<strong>lv</strong> u.c.<br />
Un svinējām brīdi, kad varam būt kopā ne vien domās vai internetā, bet klātienē. Taču<br />
ļoti pietrūka draugu, kuri vēlējās, bet nevarēja šajā vakarā būt pie mums. Tādēļ lūgsim<br />
Dievu arī turpmāk, lai tuvākajā svētku reizē tas kļūst iespējams.<br />
Pateicamies visiem mīļajiem brāļiem un māsām par svētību un līdzdalību kristīgās<br />
dzejas projektos un pasākumos!<br />
2009/12/08
Gaišu un svētītu Adventu!<br />
*<br />
Balta uguns tumsu lauž<br />
Svecei staltai silti glaužas<br />
Daktij kūstot gaismu auž<br />
Dzēšot bailes raisot važas<br />
Arī svecei ticēt ļauts<br />
Liesmai sirdīs nedziestošai<br />
Mīlestības aizvējā<br />
Neizdegt būt paliekošai<br />
Tomēr svece izdegt steidz<br />
Cita agrāk cita vēlāk<br />
Siltās as’ras ritēt beidz<br />
Tikai acīs gaišums kvēlo<br />
--------------------------------<br />
Sveces izdegs - Gaisma paliks…<br />
/I. Audere,<br />
pārdomas 28.11.2009., vērojot Adventa sveces iedegšanu Rožu laukumā, Liepājā caur<br />
webkameru liepajniekiem.<strong>lv</strong> /.
Balti un silti "Ciānā"<br />
Kas pienes upurim pateicību, tas tur Mani godā, un tas ir tas ceļš, kā Es tam<br />
rādīšu pestīšanu." (Psalmi 50:23)<br />
25. oktobrī Baltā stunda rosījās Liepājas baptistu Ciānas draudzē - dzejā, mūzikā,<br />
sirdspukstos, čukstos... Silts atskats.<br />
Kapteine Velta Udarska, Pestīšanas armijas Liepājas korpuss (draudze), klātesošos<br />
vadīja lūgšanā. Ilga Auza, kā allaž, aicināja visus kristīgos dzejniekus dalīties<br />
Mīlestībā.<br />
Tika atvērta grāmata par mācītāju Jāni Tervitu (mūžībā) "Gaismas vadīts".<br />
Dzīvesbiedre Lidija Tervite kavējās atmiņās un lasīja viņa dzeju. Pasākumā piedalījās<br />
arī helikonieši - Irma Markopa, Daiga Dzilna, Mirdza Kemte, A<strong>lv</strong>īne Briķe un Imants<br />
Vanags. Muzicēja Mirdza Grauduže, Inga Piterniece, Anita Čirkše un Iveta Gailiša ar<br />
studiju "SKANI". Ērika Birzkopa iepriecināja klausītājus ar debiju, uz<br />
akordeona spēlējot rekviēmu Pie Jesu, Ingas Piternieces solo. Mirdzas Kemtes dzejas<br />
lasījumam muzikālo pavadījumu uz ģitāras sniedza viņas dēls Markus Rukutis.<br />
Mīļi gaidīts viesis bija Kristofs Girgensons no Salaspils ar dzeju no krājuma "Čukstus<br />
par..." (vairāk). Pasākuma gaitā viņš lasīja dzeju arī kopā ar Ingu Auderi.<br />
Arī DVD.<br />
Baltās dzejas stunda Ciānas draudzē.
Pilsētā pie jūras „Čukstus par…”<br />
Par vēju bez pretvēja, jūru bez viļņiem, lietu bez ūdens; mīlu, naidu un dzīvību...<br />
K. Girgensons un D. Jurševska: "Pieskaras"<br />
24.oktobrī Liepājas Latviešu Biedrības namā dzejnieks Kristofs Girgensons čukstus<br />
arī par sevi:<br />
Kā grāmatā<br />
Es esmu kā grāmata<br />
Bez sākuma un beigām.<br />
Bez komatiem, punktiem<br />
Un citām pieturzīmēm.<br />
Tikai ar nodaļām<br />
Bez virsrakstiem,<br />
Kur sākas viss no nulles,<br />
Ceļās uz drupām,<br />
Līķiem<br />
Un pagātnes rētām.<br />
Es esmu kā stāsts<br />
Iepriekš paredzami neparedzams,<br />
Nezināms pats sev<br />
Un savai Mūzai.<br />
Atvērts<br />
Jebkurām jūtām<br />
Un nobijies<br />
Savējās.<br />
Es esmu kā grāmata<br />
Gan melns,<br />
Gan balts,<br />
Kā mani izlasa un uztver.<br />
Kā manu domu satver.
Es esmu<br />
Bez sākuma un beigām.<br />
Mūžu lasāms<br />
Un tomēr -<br />
Neizlasāms.<br />
Lasot "Zvani iedzied debesīs", kas veltīts Liepājas zvanu ansambļa "Campanella"<br />
izspēlētajām notīm koncertos, Kristofs attainoja sajūtas dzejā, papildinot tās ar<br />
pašsacerētas kompozīcijas atskaņojumu uz klavierēm.<br />
Viņa vārsmas pasākumā lasīja arī Daiva Jurševska, labdarības projekta „Čukstus<br />
par…” dalībniece un viena no tā aizsācējām, Helikona vadītāja Ērika Birzkopa un<br />
pārstāve Irma Markopa. Muzicēja Inga Piterniece.<br />
"Paldies, ka atbrauci!"<br />
Ērika: Mēs esam garīgi piepildīti ar filozofiski dziļu, Mīlestības pilnu dzeju. Paldies,<br />
Kristof, ka atbrauci! Paldies, klausītāji! Redzot, kā uzņēmāt autoru, viņa dzeju, man<br />
bira asaras… Kā jūs domājat, no kurienes viņš ir?<br />
No Dundagas pagasta uz Salaspili Kristofs pārcēlies šā gada augusta sākumā,<br />
pateicoties Daivas Jurševskas ierosinājumam. Tur viņu laipni uzņēma Deģu ģimene.<br />
Lielākoties pēdējo mēnešu dzejoļi ir kā veltījumi un vēstules Daivai, pateicības<br />
par dzejniekam grūtā dzīves brīdī sniegto uzmanību un draudzību.<br />
K. Girgensona dzejas krājumu izdod "Manto Print"/ “Apgāds Mantojums” SIA.<br />
Vairāk par projektu: vēsture un apskats u.c. /uzlapas.<strong>lv</strong>/<br />
Pasākums izskanējis!? Grūti noticēt! Vēl gaidām... Un gribētos šo nosaukt par Čukstu<br />
dienu. Paldies!<br />
Ļoti ceram, ka pie mums drīzumā veidosies arī Kristofa dzejas istaba, un autors atkal<br />
sniegs katram ko sirdī paliekošu. Un vēl viņš pačukstēja, ka varbūt šogad vēlreiz būs<br />
Liepājā: kad sniegi aiz loga un Lauska zīmētās leduspuķes uz stikliem vēstīs par gada<br />
skaistāko svētku - Ziemassvētku atnākšanu...<br />
I. Audere
"Čukstus par..." Liepājā<br />
Disku var iegādāties pret ziedojumu Baltās stundas u.c. kristīgos pasākumos.<br />
Interesēties - mob. t. 29404038 (Mārtiņš).<br />
Revolūcija pedagoģijā!<br />
Apgāds Zvaigzne ABC, SIA<br />
Šā gada sākumā Liepājas Centrālajā Zinātniskajā bibliotēkā tika prezentēta Jāņa<br />
Imanata Birzkopa jaunā grāmata „Muzicēšana - labākā intelektuālo spēju attīstītāja.”<br />
J.I. Birzkops: Šī grāmata domāta daudziem - vecākiem, studentiem, sko<strong>lēni</strong>em,<br />
izglītības darbiniekiem. Tajā rodamas atbildes uz aktuālu jautājumu, kā vislabāk<br />
attīstīt bērna intelektuālās spējas, augstākās domāšanas prasmes un tādējādi uzlabot<br />
sekmes mācībās. Kā zināms, ar „iekaltām” zināšanām vien mūsdienās tālu tikt nevar.<br />
Kā vislabāk attīstīt smadzenes? - Ar muzicēšanu, ar instrumentu spēli, kas tagad<br />
atzīta par īstu revolūciju pedagoģijā.<br />
Grāmata iegādājama "Jāņa Rozes grāmatnīcā", Liepājā u.c.
Psihoterapeits J. Zālītis: (..) Šī grāmata jāizlasa katrai mātei un tēvam, katram<br />
pedagogam.<br />
Par autoru:<br />
Jānis Imants Birzkops<br />
Dzimis 1936. gadā Rīgā.<br />
1959. gadā beidzis Liepājas Pedagoģiskā institūta Fizikas un matemātikas fakultāti.<br />
No 1959. - 1999. gadam - Liepājas Pedagoģiskā institūta pasniedzējs.<br />
1967. gadā beidzis J. Vītola Latvijas Valsts konservatorijas Izpildītāju fakultātes<br />
klavieru nodaļu.<br />
1970. gadā abso<strong>lv</strong>ējis PSRS Pedagoģisko zinātņu Akadēmijas Maskavas<br />
mākslinieciskās audzināšanas zinātniski pētnieciskā institūta aspirantūru un<br />
aizstāvējis zinātņu kandidāta disertāciju.<br />
1986. gadā izdevniecībā „Zvaigzne” publicēta monogrāfija „MŪZIKAS<br />
SACERĒŠANA KLAVIERSPĒLES APMĀCĪBĀ”.<br />
No 1991. gada līdz likvidēšanai bija Liepājas Tautas Frontes nodaļas priekšnieks<br />
(deviņus gadus).<br />
1993. gadā Latvijā ieguvis pedagoģijas doktora grādu.<br />
1994. gada 24. maijā ar vislielāko balsu skaitu Jānis tika ievēlēts Liepājas pilsētas<br />
domē.<br />
1999. gadā apgādā „Liesma” publicēts teorētisks darbs „MUZICĒŠANA KĀ<br />
LABĀKĀ INTELEKTUĀLO SPĒJU ATTĪSTĪTĀJA”.<br />
2000. gadā Rīgā izdevniecībā „Musica Baltica” izdota praktiska un teorētiska grāmata<br />
„ATTĪSTOŠĀ KLAVIERSPĒLE”.<br />
2001.gada 11. februārī Jāni otrreiz ievēl Liepājas pilsētas domē.<br />
No 2001. gada J. Birzkops ir Namsaimnieku biedrības priekšnieks.<br />
No 2004. gada darbojas biedrībā LLRMK „HELIKONS”.<br />
2005.gadā TB/LNNK kongresā viņu ievēl ētikas komisijā.<br />
2006. gada 21. janvārī Dr. paed. Jānis Imants Birzkops saņem PATEICĪBU no<br />
Liepājas pilsētas domes par nozīmīgu ieguldījumu Liepājas Kultūras un pedagoģijas<br />
attīstībā.<br />
2006.gada 2. augustā saņem PATEICĪBU no Liepājas pilsētas domes par godprātīgu<br />
un ilggadēju mūziķa darbu Liepājas pilsētas Dzimtsarakstu nodaļā.<br />
2009. gadā apgāds Zvaigzne ABC, SIA izdod ceturto grāmatu „MUZICĒŠANA -<br />
LABĀKĀ INTELEKTUĀLO SPĒJU ATTĪSTĪTĀJA”.<br />
J. Birzkops ir vairāk nekā 500 publikāciju autors Latvijas laikrakstos un žurnālos.<br />
Joprojām tiek aicināts lasīt lekcijas Latvijas augstskolās, mūzikas skolās u.c.<br />
Ir trīs dēlu - Inta, Andra un Jāņa - tēvs: vectēvs desmit mazbērniem un vecvectēvs<br />
vienam mazmazdēlam.<br />
2009/10/09
"Mana tante..."<br />
No kreisās: G. Millere un I. Auza<br />
Kā jau iepriekš minējām, Ilga Auza, Liepājas vācu-latviešu tikšanās centra vadītājas<br />
T. Hristoļubovas deleģēta, šā gada 15.-17. maijā piedalījās vācbaltiešu sanāksmē<br />
Darmštatē (Vācijā) un sanāksmes noslēgumā satikās arī ar mūsu ievērojamās<br />
novadnieces, rakstnieces, esejistes Zentas Mauriņas māsīcas Violetas Knapes<br />
meitu Gīzelu Milleri (Gisela Müller), dzīv. Diseldorfā, kura piekrita I.<br />
Auzas lūgumam uzrakstīt par radniecisko saiti ar Z. Mauriņu.<br />
Viņa raksta:<br />
Zenta Mauriņa<br />
Zentas mamma un mans vectēvs, no mātes puses, ar laiku kļuva radi. Uzvārds –<br />
Knape (Knappe).<br />
Vectēvs Knape apprecēja Olgu Robinsoni (Olga Robinson).<br />
Viņa māsa izgāja pie doktora Mauriņa.<br />
No vectēva Knapes cēlusies mana māte Violeta (Violet).<br />
No doktora Mauriņa puses – Zenta.<br />
Tātad Zenta un Violeta sanāk māsīcas, I pakāpes radinieces.<br />
Violeta Knape izgāja pie studiju vadītāja Morica Helmana (Moritz Hellmann).<br />
No viņiem esmu cēlusies es, Gīzela (Gisela). Līdz ar to Zenta Mauriņa man sanāca II<br />
pakāpes radiniece - mana tante.<br />
Pēc otrā pasaules kara Z. Mauriņa, braucot uz lekcijām uz Vāciju, apmeklēja arī<br />
manu mammu, viņas jaunajā dzīvesvietā Lībekā (Lübeck). Mamma man stāstīja, ka<br />
Zenta vienmēr ieradās ļoti strikti ģērbusies.<br />
Gīzela Millere<br />
Darmštatē, 16.05.2009.
Red: No vācu valodas tulk. I. Audere;<br />
vairāk par Z. Mauriņu: gramata21.<strong>lv</strong>/<br />
*<br />
"No visiem ziediem vislaipnākais man vienmēr licies rimtīgi mazais, bet spēcīgi<br />
smaržīgais liepu zieds. Un no visām laipām visjaukākā - liepu lapu laipa, ko<br />
novij ci<strong>lv</strong>ēku laipnība. (..)" /Z. Mauriņa, "Liepu lapu laipa"/<br />
2009/10/06<br />
6,16 m<br />
No kreisās: Ērika, Andris, Irma, Dace un Edmunds<br />
Dzejas dienās, Saldus rajona Lutriņu pagastā, 19. septembrī.<br />
Helikons Nr.20 prezentācija
2009/09/24<br />
Lutriņu bibliotēkas vadītāja saņem dāvanā žurnālu un grāmatas<br />
I. Markopa lasa savu dzeju<br />
Ērika un jaunā dzejniece (liepājniece) Evita Līvmane mēra ozolu - 6,16 m
Un aizlido dziesma debesīs...<br />
2009. gada 12. septembrī Saldū notika ‘XI Kurzemes novada dzejas diena’. To rīkoja<br />
Saldus rajona padome kopā ar dzejnieci un mākslinieci Guntu Krauleri.<br />
Saldus dzejas bitīte pulcina visus ap sevi...<br />
Katram dzejniekam tika dāvināta pasākumam veltītā grāmata „Piedziedājums visiem<br />
kopā dziedams”, kurzemnieku – kuldīdznieku, liepājnieku, saldenieku, talsinieku,<br />
tukumnieku un ventspilnieku – dzejas apkopojums.<br />
G. Kraulere: „Dzeja nav tikai vārdi, kas rakstīti glītos stabiņos no augšas uz leju. Tas<br />
ir pavediens, kam jāved mūs ārā no bezizejas. Tās rindas, kas dziesmā atkārtojas un<br />
ko drīkst un pat vajag visiem kopā dziedāt, sauc par piedziedājumu. Katram mums<br />
sava dziesma - pa reizei vienatnē dziedama, pa reizei no sevis pasaulei sniedzama.<br />
Tad vārdi iegūst dubultu un pat trīskāršu spēku, kad top tie par dziesmu - visiem<br />
kopīgi dziedamu. Dziesmai vienmēr pietiek vieduma.
G. Kraulere (no labās): Un aizlido dziesma debesīs,<br />
Šogad dzejas straume no visām Kurzemes pusēm saplūst Saldū, lai apvienotu<br />
dzejniekus kopīgā dziesmā. Un tad tā atkal dosies tālāk - izskanēs pasaulē un turpinās<br />
savu cildeno misiju - sildīs sirdis un ci<strong>lv</strong>ēku ikdienai spēku dos. Un es uz to<br />
paļaujos."<br />
HELIKONS<br />
‘XII Kurzemes novada dzejas diena’ notiks Liepājā, 2010. gadā.<br />
Guntas Krauleres pasniegto Dzejas dienu atslēgu liepājniekiem atveda Ērika<br />
Birzkopa.
Ē. Birzkopa: "Esmu pateicīga par šiem dzejas, Mīlestības un Gaismas svētkiem."<br />
'Kurzemes novada dzejas dienas’ iniciatore ir Ventspils skolotāja, kluba "Autogrāfs"<br />
bijusī vadītāja, Aija Bumbiere.<br />
2009/09/24<br />
Izdevums "Zem Viena Spārna"<br />
„Zem viena spārna” ir informatīvi literārs izdevums, kur cenšamies atspoguļot,<br />
ga<strong>lv</strong>enokārt, mūsu novada Baznīcas un kultūras dzīves akcentus – retrospektīvi<br />
perspektīvā griezumā, kas aktuāli mums un mūsu draugiem un lasītajiem. Izdevuma<br />
aizbildnis ir labdarības organizācija, Liepājas NVO „Vācu–latviešu tikšanās centrs”<br />
(VLTC). Redkolēģija: VLTC vadītāja, Liepājas mūzikas vidusskolas un Baltijas<br />
krievu institūta pasniedzēja, docente Taisija Hristoļubova; VLTC valdes locekle no tā<br />
dibināšanas dienas, LLRMK „Helikons” goda biedre Ilga Auza; Liepājas<br />
Sv.Trīsvienības katedrāles ērģelnieks Voldemārs Bariss un es. Foto māksliniece –<br />
Irina Tīre. Egita Kļujeva – korektūra. Un, ja mums nebūtu tik sirsnīgu sadarbības<br />
partneru, tad, iespējams, nebūtu arī izdevuma.<br />
Visu par šo izdevumu un tā ierosmes vietu VLTC, kā arī abus tā izdevumus lūdzam<br />
lasīt sekojošā sadaļā: Zem Viena Spārna.<br />
2009/09/17
"Sibirischer Hardrock/ Sibīrijas smagais roks"<br />
Danke, dir, Erzeuger,<br />
Der Du mir Flügel gegeben…<br />
Vāka foto: Agnese Matisone<br />
Druka & dizains: SIA Talsu Tipogrāfija IDC<br />
Dzejas dienās, 10. septembra pēcpusdienā Liepājas Centrālajā zinātniskajā bibliotēkā<br />
notika mūsu mīļā dzejnieka un rakstnieka Modra Zihmaņa bilingvālā, vācu/<br />
latviešu, dzejas krājuma „Sibirischer Hardrock/ Sībīrijas smagais roks” atvēršana.<br />
Dzeju (sk. šeit: liepajniekiem.<strong>lv</strong>) paralēli abās valodās lasīja - aktieris Jānis Dreiblats<br />
un Draudzīgā aicinājuma 5. vidusskolas skolotāja Ineta Feldmane.<br />
Dzejas grāmatā M.Zihmanis atklāj izjūtu pasauli no agras jaunības līdz<br />
briedumam. Krājumā runā izsūtījumā, svešumā pavadītais laiks.<br />
Dzeju vācu valodā tulkoja Si<strong>lv</strong>ija un Lāsma Ģibietes. Korektore - Ilze Kļepikova.<br />
Priekšvārds - profesors Edgars Lāms.
Grāmata tapusi sadarbībā ar: Liepājas pilsētas domes Kultūras pārvaldi, Latvijas<br />
Rakstnieku savienības Liepājas nodaļu un Liepājas Universitātes Kurzemes<br />
Humanitāro institūtu.<br />
18. augustā šī krājuma atvēršanas svētki notika Liepājas Pārstāvniecībā Rīgā, kur bija<br />
aicināti Vācijas, Austrijas un Ungārijas Republiku vēstnieki Latvijā, pašvaldību<br />
pārstāvji, žurnālisti, literāti u.c.<br />
Vairāk par krājumu un tā autoru Modri Zihmani dzejas istabā, 'Egineto.<strong>lv</strong>' .<br />
2009/09/17<br />
„Man nepatīk aprēķins un duļķaini zemteksti”<br />
4. septembrī Liepājas Latviešu Biedrības namā skanēja Ainas Uldriķes (Mūžībā)<br />
„PĒDĒJĀ STĪGA”. Ar saviļņojošu vieglumu tai pieskārās dzejniece, „Helikona”<br />
māmiņa, Ērika Birzkopa un aktrise Zigrīda Rūtiņa, radot klausītājos sajūtu, ka Aina ir<br />
mūsu vidū – klausās un vēro, runā...<br />
*<br />
Kā balta mirte kūp,<br />
Kā sirds dzer zemes smaržas!<br />
Nē, neapnīk man dzīves skūpsts<br />
Ar sāļi – saldi – rūgto garšu!<br />
Kad mākslinieces Inga Piterniece un Ieva Birule glāstīja mūsu sirdis mūzikas viļņiem,<br />
iegrimu atmiņās. Pelēka diena. Liepājas Sv. Jāzepa katedrāles smagnējās durvis.<br />
Katedrāles <strong>kalpot</strong>ājas, citkārt možas un smaidīgas, mulss skatiens: "Vakar aizgāja<br />
mūsu Aina... Tā klusi. Aizmiga." Katedrāles pārzinis apstiprina: "Aina mums tāda bija<br />
vienīgā."<br />
Modris Zihmanis: „Gan sīksta priede, kas iras pretī kāpjošam krasta vējam, gan<br />
dzejniece un dziesminiece pašas piešalkotajā pilsētā pie jūras. Tādu redzu Ainu<br />
Uldriķi ar nu jau laika atkāpi. (..)”<br />
Olafs Gūtmanis: „Ainas Uldriķes aiziešana Aizsaulē mums visiem, kas Ainu pazinām<br />
kā dzejnieci, dziedātāju, ticībā stipru kristieti, labestīgu un sirsnīgu līdzci<strong>lv</strong>ēku, bija<br />
izjūtams kā zaudējums, kas vēl ilgi smeldz atmiņās. (..)”<br />
Edvīns Tauriņš: „Pirms 15 gadiem „Kurzemes Vārdā” bija literārā lappuse, kuru vadīt<br />
– man augstais gods. Atnāk Aina ar pulka dzejoļiem.<br />
- Aina, vai Tu, lūdzama, no sev raksturīgām gaismām, ugunīm, dvēseļu spriedzēm<br />
nemēģinātu vairāk tuvoties zemei?<br />
Šķiet uzcirta lūpu. Par pārsteigumu, viņa izvēlējās mani par sava krājuma „Lirika”<br />
redaktoru. Ar to sākās mūsu ciešāka sadarbība un draudzība!<br />
Liekot roku uz sirds, es nezinu sirsnīgākas būtnes par Ainu. (..)”
Ērika Birzkopa: „Liepājas estrādes dziedātāja Aina Zāģere un dzejniece Aina Uldriķe<br />
– viena persona! Viņa arī dziesmu sacerētāja, reiz teikusi: – Pret ci<strong>lv</strong>ēkiem, kas man ir<br />
tuvi, esmu nesavtīga un atdodu sevi līdz galam. Man nepatīk aprēķins un duļķaini<br />
zemteksti. Šie vārdi izsaka Ainas Uldriķes būtību. Viņa bija impulsīva un tieša.<br />
Liepāju Aina sauca par savu tēvzemi, jo ci<strong>lv</strong>ēkam pats svarīgākais – viņa valoda un<br />
zeme. Šeit gāja viņas ceļš cauri Mūzikas vidusskolai – kā ansambļa vadītājai,<br />
dziedāšanas skolotājai un estrādes dziedātājai. Aina līdz saknēm apzinājās un izjuta<br />
savu šūpuļa vietu. Dzeju sāka rakstīt divdesmit sešu gadu vecumā un radoši strādāja<br />
līdz aiziešanas brīdim. Aina savā dzejā aicināja dzert līdz galam sāpju un<br />
pārdzīvojumu kausu, bet katru dienu nodzīvot dedzīgāk un krāsaināk. Vislabāk par<br />
Ainu pastāstīs viņas pašas vārsmas. Dvēseļu atspulgu labirinti, kuri noklāti ar<br />
pārdzīvojumu mozaīkām, ar pasaules parādību, ci<strong>lv</strong>ēku attieksmju pēdu<br />
nospiedumiem, visur strāvo tiekšanās pretī garīgai Gaismai, caur dziļām skumjām un<br />
ciešanām uz ATKALPIEDZIMŠANU. Līdzgaitnieku sirdīs viņa paliek kā dzirkstošs<br />
emociju avots.<br />
Publicējusies Liepājas laikrakstos, 1999. gadā almanahā „Liepājnieku smilšu rausis”,<br />
2001. gadā Lejaskurzemes dzejnieku kopkrājumā „Vētru strīpa”, 2004. gadā Liepājas<br />
pilsētas un novada literātu dzejas almanahā "Krizdoļu ķocis", 2008. gadā kristīgajā<br />
dzejas almanahā „Dievs, gribu Tev skanēt...”. un daudzkārt Liepājas literātu izdevumā<br />
HELIKONS.<br />
Ainas nelielās dzejas grāmatiņas atvēršanas brīdī sajūtu īpašu prieku un gandarījumu.<br />
Tādu mirkli sajutu vēl kristīgā almanaha „Dievs, gribu Tev skanēt...” iznākšanas brīdī,<br />
kad dažādos talantus apkopoja un saules gaismā iecēla HELIKONS. Tagad dzejnieces<br />
atstātās, līdz šim nepublicētās vārsmas var uzrunāt katru, kas ar lepnu un dāsnu<br />
dvēseli gatavs sastapties.<br />
*<br />
Starp mums reiz šūpojās<br />
Ziedpilns zars.<br />
Pēc vētras tas kļuva kails,<br />
Tik kails - - -<br />
Labi, ka bija vētra.<br />
Mēs, helikonieši, uzskatām par savu pienākumu paglābt no zudības tos manuskriptus,<br />
kurus autori vairs nespēj pārstāvēt un aizstāvēt. Mums vēl paveiksies šai jomā, esmu<br />
pārliecināta!<br />
Ar šo grāmatiņu Aina kļūs mums vēl tuvāka.
Zīmējumi – Māris Uldriķis, redaktors – Modris Zihmanis, koordinatore – Ērika Birzkopa, foto – Irina Tīre,<br />
dizains – Uldis Baltutis<br />
Paldies par mīlestībā sniegto atbalstu: Mārim Uldriķim, Raitai Šleserei, Aldonim<br />
Niedrem, Iirinai Tīrei, Liepājas kristīgajiem dzejniekiem, Liepājas literātu un radošo<br />
mūziķu klubam HELIKONS, Zigurdam Spādes kungam personīgi, Izdevniecībai<br />
VALTERS UN RAPA.”<br />
Iespiests: SIA „Poligrāfijas grupa „Valters un Rapa” ”
Ar vārdiem:<br />
Cik dzīva<br />
vairs būsi, dzīve,<br />
ja mani sapņu gulbji<br />
palēnām<br />
iesalst ziemā? - - -<br />
Aina Uldriķe no mums šajā vakarā atvadījās, Ērikai turpinot domu: „Sapņu gulbji<br />
neiesala ziemā, bet atrodas kopā ar dzejnieci pašā augstākajā virsotnē, kur ir Gaisma<br />
un Mīlestība!”<br />
Rakstu sag. I. Audere ar Ē. Birzkopas mīļu atbalstu.<br />
Pirms 30...<br />
Šopēcpusdien izlasīju mūsu LELB Liepājas bīskapa P.Brūvera grāmatu „Kā rodas<br />
disidenti”. Tā bija īpaša realitātes sajūta, kad varēju kā pa spraugu ielūkoties padomju<br />
režīma attiecībās ar ci<strong>lv</strong>ēka brīvību un ticību Dievam. Tas viss nav pat atmiņās, jo kad<br />
šis režīms izjuka, man bija tikai deviņi gadi...<br />
Grāmata ļāva ieskatīties un it kā būt klāt un ieraudzīt, kāda tolaik bija dzīves īstenība.<br />
Mēs esam paaudze, kas ir jau aizmirsusi, vai nekad nav redzējusi, cik nebrīvi kā tauta<br />
bijām. Kad ikdienu piepilda rūpes par labklājību, mums pat nav ko atbildēt ci<strong>lv</strong>ēkam,<br />
kas aizstāv padomju režīmu, argumentējot, ka - vienmēr bija paēdis, un katram bija<br />
darbs.<br />
Šī grāmata man bija derīgs ieskats vēsturē ar tās liecinieka acīm. Īpaši interesanti bija<br />
lasīt rindas, kurās varēja ieraudzīt tās autora spēju saglabāt mieru un pat humora<br />
dzirksti, kamēr viņš atradās ieslodzījumā. Grāmata arī lika aizdomāties par pēdējiem<br />
laikiem, kad vajāšanas atkal pieņemsies spēkā.<br />
Jānis Diekonts, 06.09.2009.<br />
Red.: Grāmatu var iegādāties pret ziedojumu "Baltās Stundas" pasākumos.<br />
Interesentus lūdzam rakstīt arī uz e-pastu: info@egineto.<strong>lv</strong> Ar zināmu daļu ziedojumu<br />
vēlamies atbalstīt Liepājas Sv. Trīsvienības baznīcas atjaunošanas fonda darbību.<br />
2009/09/09
Iznācis žurnāla Helikons 20. numurs<br />
Helikons Nr.20<br />
8. septembrī pulksten 17.00 Liepājas Centrālajā Zinātniskajā bibliotēkā notika<br />
izdevuma HELIKONS Nr.20 atvēršana.<br />
Foto: Elmārs Līnis (Liepāja)<br />
Ērika Birzkopa: "Jūtos priecīga un gandarīta par šo pasākumu. Viesu vidū bija arī<br />
rakstniece Sandra Vensko, Latvijas Rakstnieku savienības Liepājas nodaļas vadītāja."<br />
2009/09/09
Mīļi sveicam Grobiņas draudzi dievnama 345!<br />
* * *<br />
"Vējš..."<br />
es vēlētos šodien Tev uzdāvāt vēju<br />
kurš ziedos apslēpies liegi san<br />
un dāvanu pārsiet ar saules staru<br />
Dievs ko dāvājis Tev un man<br />
un pateikties klusi par to kā Tu savu<br />
Dievnamu sargā bijīgs un svēts<br />
par Vārdu par Maizi ko pļausi un sēsi<br />
ka Gaismu pasaulei nes<br />
Egineto.<strong>lv</strong><br />
Lasīt vairāk šeit: grobinasbaznica.<strong>lv</strong>
“Baltā Stunda” Liepājas Metodistu draudzē<br />
Svētdien, 26. jūlijā, “Balto stundu” savā draudzē ielūdza Apvienotās Metodistu<br />
baznīcas Liepājas draudzes mācītājs Ārijs Vīksna. Pasākumu vadīja Ilga Auza. Dzejā<br />
tika pārstāvētas visas kopkrājumā “Dievs, gribu Tev skanēt...” iekļautās konfesijas,<br />
lielākā daļa Liepājas draudžu. Muzicēja Mirdza Grauduže un Guntis Vītols.<br />
Saksofonu spēlēja Raimonds Pāvils. Pasākuma apmeklētāju vidū bija Liepājas<br />
baptistu Ciānas draudzes sludinātājs Andris Bite. Piedalījās ap divdesmit viesu no<br />
Pestīšanas armijas Liepājas korpusa. Klātesošos uzrunāja arī korpusa (draudzes)<br />
vadītāja kapteine Velta Udarska.<br />
Ērika Birzkopa aicināja dzejniekus iesniegt dzeju topošajam otrajam kopkrājumam<br />
“Kāp Mīlestības kalnā” līdz šā gada 1. septembrim. Viņa sacīja: “Dzeja ir kā gaismas<br />
apskāviens. Dzejai, tāpat kā mākslai, ir dots īpašs uzdevums – pabarot dvēseli.<br />
Vārdiem, kuri palaisti pasaulē, ir jāiet no sirds uz sirdi. Tie nedrīkst izdzist no<br />
atmiņas. Dzejas pasaulē visiem ir jābūt kopā, un neviens nedrīkst justies lieks. Vajag<br />
dalīties sāpēs, skumjās, priekā. Dzeja ir sirdsapziņa, kas prot mīlestībā visā tās<br />
daudzveidībā uzrunāt klausītāju. Šis laiks mūsu tautai ir īpašs. Šis ir dzīves vērtību un<br />
gara spēka pārbaudes laiks, dvēseles izdzīvot prasmes pārbaudes brīdis. Laiks arī<br />
jums, dzejnieki, apzināties savu lomu tajā. Dievs mums dod žēlastību ik dienas. Dievs<br />
atklāj Jēzu Kristu arī caur dzeju un mūziku. Lai dzeja uzrunā mūs un stiprina!”<br />
Pēc pasākuma Ilga Auza sacīja: “Tas bija mūsu “Baltās stundas” deviņu gadu ilgās<br />
kristīgās starpkonfesionālās sadarbības 60.pasākums. Pateicamies Dievam par šo<br />
svētīgo, savstarpējas sapratnes, cieņas un mīlestības gaisotnē radīto iespēju – būt kopā<br />
Vārdā, dzejā un mūzikā, būt viens otram. Sirsnīgs paldies mācītājam Ā. Vīksnam un<br />
metodistu draudzei par ielūgumu, viesmīlību un parādīto mīlestību.”<br />
Inga Audere, 27.07.2009<br />
/Foto: Mārtiņš Švānbergs/<br />
2009. gada 29. jūlijs