technika, įskaitant tuometinę naujovę – tankus. Aprangos ilgainesiryžta išmarginti dėmėmis. Tuometinės tekstilės pramonėstechninės galimybės galėjo leisti pagaminti tokį audinį, bet tometo estetinės kategorijos bei kariško tvarkingumo standartaibuvo nesuderinami su šia galimybe.Manoma, jog pirmieji stereotipą sulaužė italai, apie 1929m. pagaminę trijų spalvų (geltonai rudos, rusvai rudos ir žalios)kamufliažinį audinį. Iš jo pasiūtomis uniformomis, gavusiomispavadinimą „Telo mimetico“, buvo pradėti aprūpinti italų parašiutininkai,bet šis reiškinys nebuvo masinis. Pora metų vėlesnis,bet nuodugniau parengtas ir masiškiau diegiamas buvo vokiečiųprojektas. Reichsvero, o vėliau ir Vermachto reikmėms apie 1931m. buvo sukurtas laužytas maskuojamas raštas (Splittertarn) – ištokio audinio buvo siuvamos palapinsiaustės. Savanoriškų SSkariuomenės (Waffen-SS) dalinių kariai bene pirmieji pradėjodėvėti aprangą iš kamufliažo, pritaikyto plačialapių lapuočiųmiškų gamtinei juostai – ąžuolo lapų maskuotę (Eichenlaubtarn)ir platanų lapų maskuotę (Platanentarn), kurių rašto atspalvissavo ruožtu buvo pritaikytas vasarai ir rudeniui. Taip pat buvo irkeli kiti maskuojamojo rašto pavyzdžiai – mažomis apvaliomisVienas iš II Pasaulinio karo kamufliažo pavyzdžių.k a r i n ė a p r a n g a52tini: pilkšvai melsva (Horizon bleu), naudota prancūzų, pilkšvaižalsva (Feldgrau) – vokiečių, gelsva su žalsvos spalvos priemaiša– japonų, taip pat daugelio kariuomenių šviesiai žalsvosir pilkos spalvų mišinys (amerikiečių vadintas Olive drab). Visusšiuos derinius siejo optinis neapibrėžtumas – neintensyvūs, tarsipadūmavę atspalviai gerai prisiderina prie natūralios aplinkos,susilieja su supančiu fonu.XX a. pradžioje imta ieškoti būdų padaryti karį dar labiau nepastebimą.Pagrindu pasirinktas kelių spalvų kontrasto derinimoprincipas. Du faktai itin svarbūs: pirmasis – 1915 m. vykdytasprancūzų projektas, kuriam vadovavo dailininkas dekoratoriusL. Guingot ir keli logistikos tarnybų viršininkai. Sukurtas spalvųderinys buvo daugiau teorinis, tačiau jis ir davė visuotinai paplitusįpavadinimą „kamufliažas“, vėliau tapusį bendriniu.Maždaug tuo pačiu metu keli vokiečių lakūnai pradėjomaskuoti savo lėktuvus – juos nudažė įvairiaspalviais daugiakampiais.Ši idėja buvo heraldinio elemento – įvairiaspalviaislangeliais (Lozenge) papuošto herbinio skydo – prototipas. Pagal1918 m. liepos mėnesį pasirodžiusio gen. E. Ludendorffopatvirtintą nurodymą vokiečių kariai, kovoję pirmosiose frontolinijose, taip pat pradėjo naudoti kamufliažinę maskuotę: ji atrodėkaip netaisyklingi įvairių spalvų (rudos, geltonos, žalios)plotai, atskirti piršto pločio juodomis linijomis, dažnai laužytoskonfigūracijos. Taip buvo perdažomi visų pirma šalmai ir kovinėPaskutinis vokiečių maskuojantis audinio raštas (Leibermustertarn).dėmėmis išmargintas audinys, gavęs „žirnių maskuotės“ (Erbsentarnmuster)pavadinimą, ir vadinamasis pelkinis kamufliažas(Sumpftarn). Minėtų kamufliažo raštų negalima laikyti diletantiškakūryba – šiam reikalui buvo įkurta atskira tarnyba, kuriojedarbavosi įvairių sričių specialistai, įskaitant profesūrą. Neginčytina– jos darbo rezultatas išgelbėjo ne vieną jį dėvėjusį karį,bet nusistovėjęs požiūris į karinės uniformos standartus buvogajus. Kai kurios veteranų prisiminimų nuotrupos liudija, kadaplinkinių vertinimo kriterijai dažnai remdavosi ne funkcinių kamufliažogalimybių įvertinimu, o būtent grožio supratimu. Kitųginkluotųjų pajėgų rūšių kariškiai Waffen-SS karius, dėvinčiusneįprastą aprangą, pajuokiamai praminė medvarlėmis. Vienaspaskutiniųjų pavyzdžių buvo profesoriaus Schick 1944–1945
m. sukurtas „Leibermustertarn“ (vienasminėtais „Eichen“ ir „Erbsentarn“ ir t. t.mų ir vystymo laboratorija, pagal kuriosgalimų vertimų – asmeninės maskuotėsBesidomintys kamufliažo istorija ir susi-abreviatūrą ir pradėtas vadinti „Woo-pavyzdys), praktiškai nenaudotas, tačiaupažinę su jo pavyzdžiais lengvai paste-dland“ prototipas kamufliažiniu raštuapie jo svarbą ir įtaką trečiosios kartosbės vieno ar kito kamufliažinio rašto sąsa-ERDL, kurio eksperimentinis pavyzdyskamufliažams bus užsiminta vėliau.jas, jų migracijos kelius, kurie kartais ne-išbandytas Vietname – pirmiausia spec.Kamufliažinis dvispalvis audinyspaiso politinio konteksto – gana svarbiospadalinių (nuo 1967 m.), vėliau ir jūrųapie 1938 m. pradėtas naudoti ir sovie-aplinkybės šaltojo karo metu. Pavyzdžiui,pėstininkų (nuo 1968 m. pabaigos). Totų kariuomenėje. Pagal specifinį dideliųsatelitinių SSRS valstybių kariuomenėsepaties autoriaus teigimu (kuris yra visaibanguotų dėmių raštą jis buvo vadina-naudotos uniformos, kurių maskuotėsįtikinamas), ERDL pavyzdys turėjo įtakosmas „ameba“ ir naudotas palapinsiaus-raštas mažai kuo skyrėsi nuo buvusiųkuriant SSRS pasirodžiusį dviejų (rudosčių gamybai; karo metu iš jų dažnai bu-nacistinėje Vokietijoje.ir žalios) atspalvių trispalvį kamufliažinįvo savarankiškai siuvamos uniformosTuo tarpu didžiosios supervalstybiųraštą, atskiruose koviniuose padaliniuosežvalgams ir snaiperiams. Tačiau po karo– JAV ir SSRS – kariuomenės neskyrėpradėtą dėvėti apie aštuoniasdešimtųjųtoks kamufliažas nustotas gaminti, ir apiepakankamai dėmesio kamufliažinei ap-ir devyniasdešimtųjų XX a. dešimtmečiųšešiasdešimtuosius pasirodę taktiniamsrangai, ir retos išimtys tik pateisino tai-sandūrą. Kitaip nei pora dešimtmečiųžvalgams ir pasieniečiams skirti kamuf-syklę. Perrengti didelę kariuomenę buvoanksčiau pagaminti smulkiai dantyti dvis-liažo komplektai (dviejų spalvų raštas,sunku techniškai ir reikalavo išlaidų. Bepalviai modeliai, trispalvis kamufliažasvadintas „berželiu“ arba „saulės zuiku-to, didžiavalstybinis mąstymas apeliavobuvo funkcionalesnis. Palyginti su ame-čiais“) su „amebos“ raštu stilistiškai niekoį globalius superginklus, o ne į aprangosrikietišku, jo rašto kontūrai tapo apvalesnibendra neturėjo. Pokario modeliai – jausmulkmenas. Požiūris staiga pakito apieir iš dalies atkartojo karo metų piešinį, tikatskiras kamufliažinės maskuotės raidosšešiasdešimtuosius. JAV specialieji pa-buvo daug smulkesni.etapas.daliniai Vietname pradėjo naudoti smul-Gali būti, kad šis ne pačios prasčiau-T rečio jik a muflia žok a rtaPer kelis pokario dešimtmečius įvairiausiųmodelių kamufliažinė apranga galutinaipripažinta ir pradėta naudoti daugelyjekariuomenių. Retesniais atvejaissenieji pavyzdžiai buvo naudojami niekonekeičiant (pavyzdžiui, „Telo mimetico“galima laikyti ilgiausiai naudotu kamufliažu– jo stažas siekia kone šešis dešimtmečius).Nors naudojami patys įvairiausikamufliažai, galima tvirtai pasakyti, jogpraktiškai visuose pavyzdžiuose juntamaklasikos įtaka – pavyzdžiui, belgiškas kamufliažas,vadinamas „Jigsaw“, yra aiškus„Telo mimetico“ analogas; švediškasraštas sukurtas remiantis tais pačiaisprincipais, kaip ir laužytas Splittertarn; topaties rašto brūkšniuotas fonas be dėmiųpasirinktas kaip buvusios VDR liaudiesarmijos kamufliažas (Sticheltarn). VFR„Flecktarn“, Danijos „Pletsloring“ modeliųkamufliažai akivaizdžiai siejasi su jaukiais dryžiais (Tiger Stripes) išmargintąaprangą. Šiam raštui, idealiai tinkančiamtankios augmenijos sąlygomis, įtakos turėjokolonijinės prancūzų kariuomenėsnaudotas 1953 m. tropinis „driežo“ arba„teptuko dryžių“ kamufliažas. Pėstininkaikol kas dėvėjo vienspalvę „OliveDrab“ aprangą, bet antšalmiai jau buvopradėti siūti iš specifinio rašto kamufliažinėsmedžiagos, kurios modifikacija, dėldėmių silueto komiškai vadinta „Širdys irtriušiai“ (Hearts‘n‘Bunnies), dar neseniaibuvo naudota Australijos ir kai kurių kitųvalstybių kariuomenėse.Klasikiniu trečiosios kartos kamufliažutapusiu „Woodland“ kamufliažu JAVkariuomenė buvo perrengta tik 1981 m.Kaip spėjama, šiam keturspalviui, ko gero,labiausiai žinomam ir kopijuojamamraštui įtakos turėjo ir jau anksčiau minėtasvokiškas „Leibermustertarn“. Karinės aprangostyrinėtojas H. Clausen mini, jog įpaskutinio modelio vokiško kamufliažiniorašto pavyzdį dėmesį jau 1948 m. atkreipėJAV kariuomenės inžinerinė tyrinėji-sios kokybės uniformos pavyzdys pasirodėper brangus visai milžiniškai SSRSkariuomenei. Apie devyniasdešimtuosiuskamufliažinės aprangos įvedimo klausimastapo svarbiu veiksniu kuriant naująpersitvarkančios kariuomenės įvaizdį. Buvosukurtas vadinamasis VSR (abreviatūraiš „Vooružonnyje sily Rossii“ – „GinkluotosiosRusijos pajėgos“) trijų spalvųšviesokas kamufliažas, o po to keliolika(!)kitų originalių modelių ar tiesiog danų, britųir kt. pavyzdžių plagiatų, bet vieningoskamufliažo koncepcijos iki šiol nėra.Postsovietinėse šalyse kariškiai dėllėšų stygiaus dažnai dėvėjo tai, kas buvopo ranka – t. y. buvusius kamufliažinėsaprangos pavyzdžius, tačiau tai galiojodaugiau Rytų bloko valstybėms. Jaunuosebuvusių SSRS respublikų ginkluotųjųpajėgų padaliniuose savanoriškai tarnavusiemsvyrams reikėjo aprangos, kurinebūtų panaši į okupacinės kariuomenėsstatusą įgavusios sovietinės armijos uniformą.Tai galima paaiškinti tiek teisiniu,tiek nacionalinių aspiracijų požiūriu. Ta-K A R D A S 2 0 0 7 m . r u g p j ū č i o N r. 4 ( 4 2 7 )53