k a r y b o s i s t o r i j alus, randama plačioje Eurazijos erdvėje nuo Tuvos (Rusijosregionas prie sienos su Mongolija) iki Austrijos.Lietuvos teritorijoje tribriaunių strėlių antgalių rasta per pusęšimto. Daugiausia jų aptikta Aukštadvario piliakalnyje Trakųr. (35 vnt.) ir Aukuro kalno piliakalnyje Kernavėje, Širvintų r. (14vnt.), pavieniai – Kunigiškių–Pajevonio piliakalnyje Vilkaviškior., Plinkaigalio kapinyne Kėdainių r., Gedimino pilies kalnopiliakalnyje Vilniuje.V amžiauskarasLietuvojeA. Luchtanas, palaikydamas Henriko Lovmianskio prielaidą,jog dabartinės Lenkijos teritorijoje hunai turėjo savoatsparos taškus, iš kurių rengdavo plėšiamuosius žygius įšiauriau buvusias baltų žemes, sieja radinius Kunigiškių–Pajevonio,Aukštadvario, Kernavės Aukuro kalno piliakalniuose beiPlinkaigalio kapinyne su vienu hunų surengtu antpuoliu (anotA. Luchtano, „V amžiaus karu Lietuvoje“), kurio maršrutasiš dabartinės Lenkijos teritorijos driekėsi į Užnemunę, toliau– per Nemuną į Aukštadvarį, iš čia – į keliasdešimt kilometrųšiauriau, už Neries esančią Kernavę, o nuo jos – į Vidurio Lietuvą,Plinkaigalį. Toliau hunų pėdsakai dingsta.Tribriaunių strėlių antgalių kiekis atskirų piliakalnių kultūriniuosesluoksniuose labai skiriasi – nuo vieno antgalio Kunigiškių–Pajevoniopiliakalnyje iki 35 antgalių Aukštadvaryje.Galime numanyti, jog Kunigiškių–Pajevonio piliakalnis nebuvošturmuojamas, į jį prajojantys klajokliai tepaleido vieną kitąstrėlę, arba kad šio piliakalnio gynėjai pasidavė geruoju. Kitaversija – šis strėlės antgalis į piliakalnį pateko atsitiktinai (buvorastas kitoje vietoje ir atneštas į piliakalnį). Tuo tarpu Aukštadvariopiliakalnis neabejotinai buvo intensyviai apšaudomasir, atrodo, šturmo metu užimtas.Kaip klajokliaipuolėKernavę?Aiškūs klajoklių antpuolio pėdsakai aptikti tyrinėjant Kernavėsarcheologinių paminklų kompleksą. Jie rasti Aukurokalno piliakalnyje ir (gana neryškūs) Mindaugo sosto piliakalnyjebei Pajautos slėnyje. Aukuro kalno piliakalnyje rastasintensyvaus gaisro sluoksnis, perdegusi keramika, suanglėjęgrūdai, senyvo amžiaus vyro apatinis žandikaulis, 6–7 metųamžiaus vaiko suskaldytas apatinis žandikaulis. Piliakalnyjeaptikta 14 trisparnių strėlių antgalių. A. Luchtanas spėja, kadKernavėje pirmiausia buvo užimta silpnai įtvirtinta gyvenvietėMindaugo sosto piliakalnyje, o vėliau nuo jo ir nuo tuo metuneapgyvendinto Pilies kalno piliakalnio bei Pajautos slėniopusės (tai rodo įsmigusių į žemę strėlių antgalių išsidėstymas)buvo apšaudyta Aukuro kalno piliakalnyje stovėjusi įtvirtintagyvenvietė. Po to gyvenvietė buvo sudeginta. Tai liudija degėsiųsluoksnis, jame aptikti suskaldyti žmonių kaulai, nulūžęskovos peilio, galbūt priklausiusio hunų kariui, galas, taip patsiauraašmenio geležinio kirvio nuskilęs ašmenų fragmentas.Aukuro kalno piliakalnyje įsitvirtinę Kernavės gyventojai gynėsi,antraip nebūtų buvę reikalo apšaudyti piliakalnį. Tuo tarpuMindaugo sosto piliakalnyje rastas gaisro sluoksnis, tačiaunerasta trisparnių strėlių antgalių. Tyrinėjant III a.–V a. pirmosiospusės gyvenvietes Pajautos slėnyje taip pat pastebėta,kad jos apleistos staiga – palikta daug buities daiktų, puodaisudužę tose vietose, kur stovėjo. Manytume, kad Kernavėspuolimo schema buvo tokia: nuo Aukštadvario atjoję klajokliaipersikėlė per Nerį, tačiau buvo laiku pastebėti ir bent jaudalis gyvenviečių Pajautos slėnyje gyventojų spėjo išsislapstytiaplinkiniuose miškuose ir pelkėse, o kiti įsitvirtino Aukurokalno piliakalnyje ir kartu su jame gyvenančiais žmonėmisgynėsi. Mindaugo sosto piliakalnyje buvusi gyvenvietė buvoneginama arba pasipriešinimas buvo silpnas, ir šis piliakalnisbuvo be didelio vargo užimtas. Atkakliausiai priešinosi Aukurokalno piliakalnio gynėjai. Šią įtvirtintą gyvenvietę priešai apšaudė,puolė ir paėmė šturmu, gyventojus išžudė, apiplėšėir padegė.Kapinyne –išžudytižmonėsNe mažiau nei Kernavėje iškalbingi klajoklių antpuoliopėdsakai aptikti Kėdainių rajone, Plinkaigalyje, prie Šušvėsupės tirtame kapinyne. Jame rasti keli grupiniai kapai, kuriuosepalaidoti žmonės neabejotinai žuvo klajoklių antpuolių metu.Kape Nr. 162 aptikti ketveri griaučiai – vyresnio nei 55 metųvyro, 25–30 metų moters ir 8–9 bei 3,5–4 metų amžiaus vaikų.Abiejų suaugusiųjų kaukolės sutrupintos, o moters kairiajamešlaunikaulyje rastas įsmigęs tribriaunis strėlės antgalis. Tyrinėjimusatlikusio archeologo hab. dr. Vytauto Kazakevičiausnuomone, antpuolio metu ši šeima bėgo nuo užpuolikų ir buvoapšaudyta strėlėmis. Moteris buvo sužeista, o pasiviję priešaižmones užmušė kirviais arba vėzdais. Kitame grupiniame kapeNr. 336 rasti trijų žmonių palaikai: 45–50 metų vyro, 40–45metų moters bei 10–11 metų mergaitės. Vyro palaikuose rastastribriaunis strėlės antgalis, įsmigęs tarp stuburo slankstelių.Į vyrą buvo šauta iš priekio, strėlė perskrodė drabužiusir pilvo ertmę ir įsmigo į stuburą. Veikiausiai su tais pačiaistragiškais įvykiais sietinas ir kapas Nr. 223. Šiame kape palai-46
Plinkaigalio kapinyno kape Nr. 162 rasti moters palaikai. Į kairiojo šlaunikauliodidįjį gūbrį įsmigęs stepių klajokliams būdingas tribriaunis strėlės antgalis.Lietuva iki Mindaugo (sud. E. Jovaiša ir A. Butrimas). Vilnius, 2003.dotas 45–50 metų vyras, kurio kaukolėsskliautas buvo suskaldytas buku daiktu.Smūgis buvo mirtinas.PokyčiaibaltųžemėsePo didžiojo hunų vado Atilos mirtiesžlugus jo valstybei, hunų vietą Europospolitiniame žemėlapyje netrukus užėmėavarai, kurie, įsiveržę į Vidurio Europą VIa. pradžioje, netrukus pasirodė ir baltųžemėse. Didžiųjų Mozūrijos ežerų regione(dab. Šiaurės Rytų Lenkijoje), baltųgenties galindų žemėse įsikūrė avarų,sumišusių su germanais lengobardaisbei gepidais, kolonija, kurią sudarėamatininkai, kariai ir pirkliai, atgaivinętarpregioninę prekybą gintaru ir kitomisprekėmis. Manoma, jog būtent iš šiosMozūrijoje įsikūrusios kolonijos avaraipuldinėjo šiauriau, dabartinės Lietuvosteritorijoje buvusias baltų žemes. Dalistyrinėtojų ne hunams, bet avarams priskiriaLietuvoje randamus minėtus tribriauniusstrėlių antgalius.Reikšmingi etnokultūriniai pokyčiaiI tūkstm. viduryje vyko Nemuno žemupioregione. Anot šį regioną tyrinėjančioarcheologo doc. dr. Valdemaro Šimėno,V–VI a. čia pasirodo ateiviai, kurių laidojimopapročiuose ryškūs klajokliamsbūdingi bruožai. Keliuose Vidgirių kapinyno(Pagėgių sav.) kapuose aptiktikarstai, kuriems artimos analogijos žinomoshunų užimtose žemėse. Kai kurielaidojimo papročių elementai ir įkapėsturi analogų Skandinavijoje, Dunojausvidurupio ir šiaurinės Juodosios jūrospakrantės regionuose.Didysis tautų kraustymasis turėjo didelėsįtakos Lietuvos teritorijoje gyvenusiųbaltų genčių istorinei raidai. Buvosuardyti nusistovėję prekybiniai ryšiaisu gretimomis gentimis ir tautomis. Dėletnokultūrinių įtakų kito laidojimo papročiai,sparčiai plito mirusiųjų deginimas(kremacija). Karybos srityje taip pat atsiradonaujovių. Pasikeitė fortifikacijosbruožai – žmonės apleido daugelį piliakalniuosebuvusių įtvirtintų gyvenviečiųir persikėlė į papėdžių gyvenvietes, tuotarpu patys piliakalniai dažniau pradėtinaudoti kaip slėptuvės, kuriose nebuvonuolat gyvenama, jie naudoti išimtinaigynybos reikmėms. Daugelio genčiųto meto laidojimo paminkluose pagausėjaginklų. Ginkluotė tampa įvairesnėir tobulesnė, dažnai – gana puošni. Visuomeninėjestruktūroje aiškiau išsiskiriakariaunos, iš karo vadų tarpo iškylagentinė diduomenė.RytiniųbaltųlemtisDidysis tautų kraustymasis palygintimenkai palietė dabartinės Lietuvosbei Latvijos teritorijoje gyvenusiasbaltų gentis. Nepalyginamai didesnįpoveikį Eurazijoje vykę procesai turėjopietinėms ir rytinėms baltų gentims. Archeologodr. Gintauto Zabielos apibrėžimu,„visų panašių tautų kraustymųsibendras bruožas yra tas, kad kartu supagrindine judančia gentimi, kuri yratarsi viso judėjimo variklis, pajuda irgretimos, taip pat tos gentys, per kuriųteritoriją vyksta persikėlimas. Šis judėjimasbūna dvigubas – vienas gentispersikraustymas įtraukia į savo verpetąir nusitempia su savimi, kitas nustumia įšalį, sukeldamas miškų zonose tolygiaisilpstančią šalutinę bangą“.Didysis tautų kraustymas turėjo lemiamosįtakos pietinių ir rytinių baltųgenčių istorinei raidai. Dniepro vidurupyjegyvenusių baltų, priskiriamų Bancerovo–Tušemlioskultūrai, gyvenamasritis VI a. tapo iš pietų klajoklių genčių„pastumtų“ slavų ekspansijos zona.Po šimtmečio ligtolinėse baltų žemėseabipus Dniepro jau vyravo slavai. Taipbuvo „perskeltas“ vientisas baltų genčiųmasyvas, driekęsis nuo Baltijos jūrosvakaruose iki dabartinės Maskvosapylinkių rytuose.Dalies archeologų nuomone, pavieniaibaltų karių būriai galėjo patys dalyvautiDidžiojo tautų kaustymosi metuvykusiuose karo žygiuose. Tai liudytųbaltiškuose kapuose aptinkami radiniai,kildinami iš Padunojės, Juodosios jūrosšiaurinių pakrančių, t.y. tų vietų, kuriosevyko esminiai tautų kraustymosi procesai.Antra vertus, šie radiniai gali būtibaltų karo grobis, įgytas iš priešų, įsiveržusiųį baltų žemes ir čia nugalėtų.K A R D A S 2 0 0 7 m . r u g p j ū č i o N r. 4 ( 4 2 7 )47