atsiminimai (ii dalis, tęsinys iš nr.34) - Restoranų verslas
atsiminimai (ii dalis, tęsinys iš nr.34) - Restoranų verslas
atsiminimai (ii dalis, tęsinys iš nr.34) - Restoranų verslas
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
istoRija<br />
- Ma pan hrabia rację. Jak žyję smaczniejszych rzeczy nie konsumowałem. Ja<br />
tež poproszę o dodatkową porcję.<br />
„Baltas Štralis” buvo patogus dar ir tuo, kad antra salė turėjo, berods, tik vieną,<br />
į tamsų kiemą išeinantį, langą, ir joje visada degė šviesa. Salė atrodė iš tiesų<br />
romantiškai, pasieniais ant minkštų sofų čia dažnokai sėdėdavo burkuojančios<br />
įvairiaamžės poros. Šioje betgi kavinėje nesilankė nei ieškančios meilės<br />
nuotykių aristokratės, nei juo labiau Korinto dukterys. Į ją kiekvienas ateidavo<br />
su savo sezonine ar nuolatine širdies dama, kuriai nesivaržant galima buvo<br />
atverti sužeistos arba ir sveikos širdies neišsenkamų jausmų šaltinį. Jaukioje<br />
apytamsėje salėje jo niekas nesudrumsdavo.<br />
Neretai čia užklysdavo ir iš tolimų parapijų atvykę į Vilnių dvasios tėvai. Gal<br />
todėl ši kavinė buvo dar vadinama „kunigiškas Štralis”.<br />
Ne kur kitur, o tik šioje nuo žmonių akių paslėptoje salėje vokiečių okupacijos<br />
metais susirinkdavome pasiskųsti ir pasiguosti: Sruoga, Krėvė, o kartais<br />
atsirasdavo Janušytė.<br />
Liūnė Janušytė... Gailiuosi per mažai ją pažinojęs. Pirmą kartą su ja susitikau dar<br />
toli prieš karą Palangoje. Kadangi buvau jau skaitęs jos „Korektūros klaidą” ir<br />
„Ant ko ir pasirašau”, turėjome apie ką pasikalbėti. Tuomet Janušytė, lietuviškoje<br />
Bohemoje bene vienintelė moteris rasinė bohemistė, buvo jauna ir patraukli.<br />
Adoratorių, kaip pati sakėsi, jai netrūko (tikiu), bet drauge nesivaržydama<br />
prisipažino, kad gerbėją pasirinkti labiau linkusi pati, pagal savo skonį.<br />
Sėdint kažkurioje Palangos kavinėje, įkyriai raginau neišleisti iš rankų plunksnos,<br />
nes šiame žanre, be jos ir Griciaus, nieko daugiau neturime. Tačiau Janušytė<br />
klausė tik viena ausimi, šaudydama žvilgsniais elegantiškus vyrus.<br />
Okupacijos metu su Janušyte kelis kartus susitikome „Balto Štralio” kavinėje.<br />
Deja. Negaliu atkurti anų pasikalbėjimų prie erzackavos puodelio. Nėra iš ko<br />
atkurti, nes tuometinėje atmosferoje nebuvome linkę į juokus, juo labiau į<br />
anekdotus.<br />
Trečią ir paskutinį kartą susitikau su ja, grįžęs į Vilnių. Prisispyrusi kvietė užeiti,<br />
sakėsi mokanti gaminti ekstra kavą, atsirasią ir konjakėlio. Pažadėjau, bet<br />
neužėjau...<br />
grįžtu prie temos.<br />
Dabar, praėjus daugeliui metų, niekaip negaliu susekti, kuriuose namuose<br />
dešimtmečiais veikė „Baltas Štralis”. Žinau tik tiek, kad įėjimas buvo iš Pilies<br />
62 RestoRanų veRslas / meniu.lt 1/2011<br />
gatvės, priešais Šv. Jono gatvės pradžią. Bet kurios durys (jų čia yra keletas),<br />
nežinau. Ir kaip žmogus susivoksi, kai visi įėjimai perdirbti ant vieno kurpalio.<br />
Čia pravartu paminėti dar vieną būdingą faktą. Vokiečių okupacijos metu Vilniuje<br />
gyveno gerokas lenkų atbėgėlių būrys. Kiekvienam to būrio nariui reikėjo kaip<br />
nors verstis. Vienas nelengvo laikinų Lietuvos sostinės įnamių pragyvenimo<br />
šaltinis buvo aptiktas „Balto Štralio” kavinėje. Kelių buvusių aktorių iniciatyva<br />
ten pradėjo veikti kaip ir literatūrinis kabaretas „Ksantypa”. Vakarais bedarbiai<br />
aktoriai ir aktorės demonstravo savo talentus deklamuodami ir dainuodami.<br />
Vakarų programa, kaip pasakojo jų lankytojai (asmeniškai neteko matyti), buvusi<br />
gana pikantiška. Lenkai – dideli šio žanro meistrai, ir mėgėjams iš tikrųjų yra ko<br />
paklausyti. Nieko tad nuostabaus, kad tuose a la „Cafe-Chantane” vakaruose<br />
niekuomet netrūkdavo ir lietuvių, kurie sugūžėdavo pavarvinti seilę ir paganyti<br />
akis.<br />
*- Och, tamstele, koks gardumėlis. Pirštus nusilaižytum. Oberkelneri, malonėkite<br />
dar porcijukę.<br />
- Ponas grafas teisus. Nieko skanesnio gyvenime neragavau. Aš irgi paprašyčiau<br />
papildomos porcijos.<br />
Meniu.lt pastebėjimas<br />
Vienas iš Štralio restoranų (o tiksliau – kavinių) „Baltasis Štralis“ trumpam laikui<br />
buvo atgaivintas. Tai buvo vienas solidesnio interjero bei virtuvės restoranas,<br />
kurį valdė ir bandė vystyti „MG Valda“ (UAB „Mineraliniai vandenys“) kartu su<br />
„Neringos“ restoranu, „Gero viskio baru“ bei „Vilniaus boulingo klubu“. Restorano<br />
idėja ir koncepcija kiek skyrėsi nuo čia aprašytos „mažai kam žinomos kavinės“,<br />
nors, ko gero, bandyta atgaivinti ne tik aplinką bei virtuvę – norėjosi grąžinti ir<br />
tuometinę atmosferą.<br />
Mūsų akimis „Baltajam Štraliui“ nereikėjo „užkelti kartelės“ iki prabangaus<br />
restorano, juolab, kad ir prieš dešimtmetį, ir šiandien Pilies gatvė - tai<br />
demokratiškų ir šurmulingų kavinių gatvė. Ne vienas prabangesnio tipo<br />
restoranas pasitraukė iš šios gatvės - „Baltasis Štralis“ taip pat...<br />
Viena vertus – istorinio vardo įstaiga galėjo tapti dar vienu traukos tašku ne<br />
tik turistams, bet ir vilnietiškai publikai, kita vertus – restorano savininkai („MG<br />
Valda“) greičiausiai tikėjosi užpildyti „nišą“, kuri generuotų pelną ir pelnytų<br />
koncernui prestižą. Kas žino...