SodininkystÄ ir daržininkystÄ - SodininkystÄs ir daržininkystÄs institutas
SodininkystÄ ir daržininkystÄ - SodininkystÄs ir daržininkystÄs institutas
SodininkystÄ ir daržininkystÄ - SodininkystÄs ir daržininkystÄs institutas
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
LIETUVOS SODININKYSTЛS IR DARЮININKYSTЛS INSTITUTO IR<br />
LIETUVOS ЮEMЛS ЫKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI<br />
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE<br />
AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ<br />
26(2)<br />
Eina nuo 1983 m.<br />
Published since 1983<br />
Babtai – 2007
UDK 634/635 (06)<br />
Redaktorių kolegija<br />
Editorial Board<br />
Doc. dr. Česlovas BOBINAS – p<strong>ir</strong>mininkas (LSDI, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
prof. habil. dr. Pavelas DUCHOVSKIS (LSDI, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
dr. Edite KAUFMANE (Latvija, Dobelės sodo augalų selekcijos stotis, biomedicinos mokslai, biologija),<br />
dr. Aleksandras KMITAS (LŽŪU, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
dr. Laimutis RAUDONIS (LSDI, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
prof. habil. dr. Vidmantas STANYS (LSDI, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
prof. habil. dr. Andrzej SADOWSKI (Varšuvos ŽŪA, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
dr. Audrius SASNAUSKAS (LSDI, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
prof. habil. dr. Alg<strong>ir</strong>das SLIESARAVIČIUS (LŽŪU, biomedicinos mokslai, agronomija).<br />
Redakcinė mokslinė taryba<br />
Editorial Scientific Council<br />
Doc. dr. Česlovas BOBINAS – p<strong>ir</strong>mininkas (Lietuva),<br />
prof. habil. dr. Pavelas DUCHOVSKIS (Lietuva), dr. Kalju KASK (Estija),<br />
dr. Edite KAUFMANE (Latvija), prof. habil. dr. Zdisław KAWECKI (Lenkija),<br />
prof. habil.dr. Albinas LUGAUSKAS (Lietuva), habil. dr. Maria LEJA (Lenkija),<br />
prof. habil. dr. Lech MICHALCZUK (Lenkija), prof. habil. dr. Andrzej SADOWSKI (Lenkija),<br />
dr. Audrius SASNAUSKAS (Lietuva), prof. dr. Ala SILAJEVA (Ukraina),<br />
prof. habil. dr. Alg<strong>ir</strong>das SLIESARAVIČIUS (Lietuva), prof. habil. dr. Vidmantas STANYS (Lietuva),<br />
prof. dr. Viktor TRAJKOVSKI (Švedija).<br />
Redakcijos adresas:<br />
Address of the Editorial Office:<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong><br />
LT-54333 Babtai, Kauno r.<br />
Tel. (8~37) 555 210<br />
Faksas: (8~37) 555 176<br />
El. paštas <strong>institutas</strong>@lsdi.lt<br />
Lithuanian Institute of Horticulture<br />
LT-54333 Babtai, Kaunas district, Lithuania<br />
Phone: +370-37-555-210<br />
Telefax: +370-37-555-176<br />
E-mail <strong>institutas</strong>@lsdi.lt<br />
Leidinio adresas internete www.lsdi.lt<br />
Leidinys cituojamas CAB Internacional <strong>ir</strong> VINITI duomenų bazėse<br />
© Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>, 2007<br />
© Lietuvos žemės ūkio universitetas, 2007<br />
2
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
OBELŲ ‘LIGOL’ VAISIŲ KOKYBĖS DINAMIKA NOKIMO<br />
METU<br />
Nomeda KVIKLIENĖ<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>, LT-54333 Babtai, Kauno r.<br />
El. paštas n.kvikliene@lsdi.lt<br />
2001, 2003 <strong>ir</strong> 2004 metais Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute t<strong>ir</strong>ta nokstančių<br />
obuolių ‘Ligol’ kokybė: vaisiaus masė, spalva, minkštimo kietumas, krakmolo susiskaidymas<br />
<strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>pios sausosios medžiagos. Apskaičiuotas sunokimo indeksas. ‘Ligol’ vaisių biofiziniai <strong>ir</strong><br />
biocheminiai kokybės rodikliai nokimo metu priklausė nuo skynimo laiko. Vėliau nuskinti<br />
vaisiai buvo geresnės prekinės išvaizdos, sukaupė daugiau t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų, tačiau<br />
buvo minkštesni. Vaisių kokybės rodiklių reikšmės <strong>ir</strong> jų dinamika priklausė nuo meteorologinių<br />
sąlygų vegetacijos metu. Karšti <strong>ir</strong> drėgni orai vaisių vystymosi pabaigoje lėmė mažesnį t<strong>ir</strong>pių<br />
sausųjų medžiagų kiekį vaisių sultyse, intensyvesnius krakmolo hidrolizės procesus bei mažesnį<br />
vaisių minkštimo kietumą.<br />
Reikšminiai žodžiai: krakmolo susiskaidymas, ‘Ligol’ minkštimo kietumas, obuoliai,<br />
sunokimo indeksas, t<strong>ir</strong>pios sausosios medžiagos.<br />
Įvadas. Obuolių išsilaikymui geros kokybės ilgą laiką didžiausios įtakos<br />
turi optimalus skynimo laikas. Nustatyti skynimo laiką nelengva, nes nėra vieno<br />
universalaus rodiklio, kuriuo remiantis būtų galima tiksliai nustatyti vaisių skynimo<br />
brandą. Anksčiausiai numatyti skynimo laiką galima remiantis kalendoriniais terminais,<br />
t. y. pagal dienų skaičių nuo gausiausio žydėjimo pabaigos arba T fazės (Ingle <strong>ir</strong> kt.,<br />
2000; Kviklienė, 2000; Kviklienė <strong>ir</strong> kt., 2006). Vėliau vaisių skynimo laiką būtina<br />
tikslinti pagal vaisių kokybės rodiklius, kurie apibūdinami fizikiniais pokyčiais bei<br />
cheminės vaisių sudėties rodikliais (Truter <strong>ir</strong> kt., 1985). Dėl pektinų hidrolizės nokdami<br />
vaisiai minkštėja, dėl chlorofilo <strong>ir</strong>imo bei karotinoidų sintezės keičiasi vaisių pagrindinė<br />
<strong>ir</strong> dengiamoji spalva, dėl aromatinių medžiagų sintezės vaisiai tampa aromatingesni.<br />
Nokimo metu vaisių sultyse esantis krakmolas skyla <strong>ir</strong> v<strong>ir</strong>sta cukrumi. Obuoliams<br />
bręstant, vaisių sultyse daugėja t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų. Yra <strong>ir</strong> daugiau rodiklių, pagal<br />
kuriuos galima apibūdinti vaisių sunokimo lygį, tačiau negalima remtis kuriuo nors<br />
vienu iš jų, nes jie gali priklausyti nuo augimo vietos, poskiepio, derėjimo gausumo<br />
bei meteorologinių sąlygų per vegetaciją. Vienas pastoviausių rodiklių, apibūdinančių<br />
vaisių sunokimo brandą, yra Streifo indeksas (Streif, 1996), kuris apskaičiuojamas<br />
pagal formulę, remiantis trimis rodikliais: minkštimo kietumu, t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų<br />
kiekiu <strong>ir</strong> krakmolo susiskaidymo laipsniu (1–10). Vaisiams nokstant, šis rodiklis mažėja.<br />
Optimalus šio rodiklio dydis yra nustatomas kiekvienai veislei, remiantis daugiamečiais<br />
duomenimis. Jis plačiai taikomas daugelyje šalių (Streif <strong>ir</strong> Bufler, 1990; Jager <strong>ir</strong> kt.,<br />
1996; Meresh <strong>ir</strong> kt., 1996; Zude-Sasse <strong>ir</strong> kt., 2001).<br />
3
Tyrimo objektas <strong>ir</strong> metodai. Tyrimai atlikti 2001, 2003 <strong>ir</strong> 2004 m. Lietuvos<br />
sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto soduose. T<strong>ir</strong>tos obelys ‘Ligol’ su M26<br />
poskiepiu. Vaisių kokybė pradėta vertinti likus 2–3 savaitėms iki numatomo optimalaus<br />
obuolių skynimo laiko <strong>ir</strong> baigta praėjus 2–3 savaitėms po jo. Iš viso vaisiai skinti penkis<br />
kartus. Kas savaitę buvo analizuota: vaisių spalva – vizualiai, proc.; vidutinė vaisiaus<br />
masė – sveriant 100 vaisių, g; minkštimo kietumas – penetrometru, kg/cm 2 ; krakmolo<br />
susiskaidymas – 10 balų skale (1 balas – dar nepradėjęs skaidytis, 10 – visas krakmolas<br />
v<strong>ir</strong>tęs cukrumi); t<strong>ir</strong>pios sausosios medžiagos – refraktometru, proc.<br />
Vaisių sunokimo indeksas apskaičiuotas pagal formulę:<br />
F/RS, čia: F – minkštimo kietumas;<br />
R – t<strong>ir</strong>pios sausosios medžiagos;<br />
S – krakmolo susiskaidymas.<br />
Bandymo variantai kartoti po keturis kartus. Laboratoriniams matavimams<br />
kiekviename pakartojime nuo 4–5 medžių iš įva<strong>ir</strong>ių vainiko pusių nuskinta po 10 vaisių.<br />
Tyrimų rezultatai įvertinti dispersinės analizės metodu.<br />
Rezultatai. N u s i s p a l v i n i m a s. Per penkias tyrimų savaites vaisių spalva<br />
pasikeitė vidutiniškai 56 procentais. 2001 <strong>ir</strong> 2003 tyrimų metais ‘Ligol’ vaisių<br />
spalvinimosi dinamika nokimo metu buvo panaši (1 pav.). Reikšmingi spalvos<br />
pasikeitimai užfiksuoti tik nuo antrosios savaites, o 2004 m. didžiausi spalvos<br />
pasikeitimai fiksuoti tik p<strong>ir</strong>mąją <strong>ir</strong> paskutiniąją tyrimų savaitę.<br />
1 p a v. ‘Ligol’ vaisių spalvinimosi dinamika nokimo metu<br />
(R 05<br />
: 2001 m. – 6,85; 2003 m. – 4,11; 2004 m. – 7,76)<br />
F i g. 1. Dynamics of apples blush in cv. ‘Ligol’<br />
(LSD 05<br />
: 2001 – 6.85; 2003 – 4.11; 2004 – 7.76)<br />
V i d u t i n ė v a i s i a u s m a s ė. Vidutiniais duomenimis per penkias tyrimų<br />
savaites ‘Ligol’ vaisių svoris padidėjo 26 procentais (1 lentelė).<br />
P<strong>ir</strong>mojo <strong>ir</strong> antrojo skynimų vaisių masės sk<strong>ir</strong>tumai buvo nereikšmingi. Tada<br />
vidutiniais duomenimis per parą vaisių masė padidėjo tik 0,41 procento. Vėliau obuolių<br />
augimas suintensyvėjo. 2001 <strong>ir</strong> 2003 m. didžiausi masės pasikeitimai užfiksuoti tarp<br />
trečiojo <strong>ir</strong> ketv<strong>ir</strong>tojo skynimų, o 2004m. – per paskutiniąją tyrimų savaitę (1,74 proc.<br />
per parą).<br />
4
1 lentelė. Vidutinės vaisiaus masės kitimas, %<br />
T a b l e 1. Dynamics of the average fruit weight (%)<br />
M i n k š t i m o k i e t u m a s. Minkščiausi obuoliai buvo 2001 m., po karštos<br />
<strong>ir</strong> lietingos vasaros (2 lentelė). Vidutiniškai per penkias savaites vaisių minkštimo<br />
kietumas sumažėjo 28 procentais. Vidutiniais duomenimis minkštimo kietumas iš<br />
esmės mažėjo kiekvieno skynimo metu. 2001 m. didžiausias kietumo pasikeitimas<br />
užfiksuotas antrojo skynimo metu, o 2003 <strong>ir</strong> 2004 m. – per paskutiniąją tyrimų savaitę.<br />
2 l e n t e l ė. Minkštimo kietumo pasikeitimas nokimo metu, kg/cm 2<br />
T a b l e 2. Change of flesh f<strong>ir</strong>mness during ripening (kg/cm 2 )<br />
K r a k m o l o s u s i s k a i d y m a s. Visais tyrimų metais krakmolo hidrolizė<br />
vaisiuose prasidėjo panašiai (2 pav.). Tyrimų pradžioje krakmolas vaisiuose buvo tik<br />
pradėjęs hidrolizuotis. Vaisiams nokstant, krakmolo vaisiuose mažėjo tolygiai, tik<br />
skyrėsi intensyvumas.<br />
Intensyviausiai krakmolo hidrolizės procesai vyko 2001 metais. Per penkias<br />
tyrimų savaites krakmolas vaisiuose buvo visiškai hidrolizavęsis į cukrus. Lėčiausiai<br />
krakmolo hidrolizės procesai vyko 2003 m.: po penkių savaičių nuo tyrimų pradžios<br />
vaisiuose dar buvo likę apie 40 proc. krakmolo.<br />
5
2 p a v. Krakmolo hidrolizės dinamika balais<br />
(R 05<br />
: 2001 m. – 0,50; 2003 m. – 0,13; 2004 m. – 0,47)<br />
F i g. 2. Dynamics of starch conversion (points)<br />
(LSD 05<br />
: 2001 – 0.0; 2003 – 0.13; 2004 – 0.47)<br />
T i r p i o s s a u s o s i o s m e d ž i a g o s. Šio rodiklio dydis <strong>ir</strong> dinamika tyrimų<br />
metais buvo sk<strong>ir</strong>tinga.<br />
3 p a v . T<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekio kitimas nokstančiuose obuoliuose, %<br />
(R 05<br />
: 2001 m. – 0,37; 2003 m. – 0,34; 2004 m. – 0,29)<br />
F i g. 3. Change of soluble solids in ripening apples (%)<br />
(LSD 05<br />
: 2001 – 0.37; 2003 – 0.34; 2004 – 0.29)<br />
2001 m. t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų vaisių sultyse nokimo pradžioje buvo mažiausia.<br />
Per trečiąją <strong>ir</strong> ketv<strong>ir</strong>tąją tyrimų savaites šis rodiklis reikšmingai padidėjo <strong>ir</strong> pasiekė<br />
maksimumą. 2003 m. didžiausias t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų pasikeitimas vaisių sultyse<br />
užfiksuotas antrojo matavimo metu. Vėliau, vaisiams nokstant, šio rodiklio pasikeitimai<br />
buvo nereikšmingi. 2004 m. t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų maksimumas nustatytas trečiojo<br />
skynimo metu. Vėlinant skynimą, t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis reikšmingai sumažėjo.<br />
S u n o k i m o i n d e k s a s. Kas savaitę vaisių sunokimo indekso reikšmė<br />
mažėjo (3 lentelė). 2001 m. didžiausias šio rodiklio pasikeitimas užfiksuotas trečiąją,<br />
6
o 2003 m. – antrąją tyrimų savaitę. 2004 m. sunokimo indeksas mažėjo tolygiai. 2001<br />
<strong>ir</strong> 2003 m. vaisių sunokimo indekso reikšmė <strong>ir</strong> jo dinamika buvo panaši, o 2004 m.<br />
obuoliai noko 2–3 savaitėmis vėliau.<br />
3 l e n t e l ė. Vaisių sunokimo indekso dinamika<br />
T a b l e 3. Dynamics of maturity index<br />
Aptarimas. Vaisiams nokstant, keitėsi jų kokybės rodikliai. Vėliau nuskinti<br />
obuoliai buvo stambesni, geriau nusispalvinę, vaisių sultyse buvo daugiau t<strong>ir</strong>pių<br />
sausųjų medžiagų. Obuolių dydis <strong>ir</strong> spalva apibūdina vaisių prekinę išvaizdą <strong>ir</strong>, nors<br />
tai nėra patys svarbiausi kokybės rodikliai brandai apibūdinti, optimalios skynimo<br />
brandos vaisiai turi būti būdingo tai veislei dydžio <strong>ir</strong> tinkamai nusispalvinę (Casals<br />
<strong>ir</strong> kt., 2006). Visais tyrimų metais didžiausi ‘Ligol’ vaisių spalvos pasikeitimai buvo<br />
nustatyti per paskutines tyrimų savaites. Todėl labai svarbu nepaankstinti šios veislės<br />
obuolių skynimo, nes prastai nusispalvinę jie yra ne tik blogesnės prekinės išvaizdos,<br />
bet <strong>ir</strong> daug prastesnio skonio (Czynczyk <strong>ir</strong> Bielicki, 2002 ). Reikšmingiausi vaisių<br />
masės pasikeitimai taip pat užfiksuoti nokimo pabaigoje.<br />
Obuolių minkštimo kietumas yra labai svarbus vaisių kokybės rodiklis. Obuoliams<br />
nokstant, jų audiniai dėl pektinų hidrolizės tampa minkštesni. Nuo minkštimo kietumo<br />
labai priklauso geras vaisių laikymasis (Ingle <strong>ir</strong> kt., 2000; Yong Soo <strong>ir</strong> kt., 1998).<br />
Užsienio tyrėjai nurodo, kad vaisių, sk<strong>ir</strong>tų ilgai laikyti, minkštimo kietumas turėtų<br />
būti 7–9 kg/cm 2 , nelygu veislės skynimo branda (Meresh <strong>ir</strong> kt., 1996, Goffings <strong>ir</strong><br />
kt., 1996). Mūsų bandyme ‘Ligol’ obuoliai buvo minkščiausi 2001 m., po karštos <strong>ir</strong><br />
lietingos vasaros. Jau nuo antrojo skynimo jų minkštimo kietumas buvo mažesnis nei<br />
7 kg/cm 2 . 2003 m. tik paskutiniojo skynimo vaisiai buvo minkštesni nei 7 kg/cm 2 .<br />
Turint omenyje, kad vaisių kokybė laikymo metu labai priklauso nuo vaisių kokybės<br />
skynimo metu, būtina nuolat sekti šį rodiklį.<br />
T<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis vaisių sultyse tyrimų metais buvo sk<strong>ir</strong>tingas.<br />
Literatūroje nurodoma, kad šis rodiklis labiausiai priklauso nuo aplinkos sąlygų <strong>ir</strong><br />
derėjimo gausumo (Braun <strong>ir</strong> kt., 1995). Nokimo metu t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis<br />
vaisių sultyse didėjo. Vidutiniais duomenimis daugiausia jų buvo trečiojo–ketv<strong>ir</strong>tojo<br />
skynimo metu. Vaisiuose, kuriuose skynimo metu yra daugiausia t<strong>ir</strong>pių sausųjų<br />
medžiagų, <strong>ir</strong> laikymo metu paprastai jų būna daugiau (Ingle <strong>ir</strong> kt., 2000). Tačiau kiti<br />
tyrėjai nurodo, kad ši teorija pasitv<strong>ir</strong>tina ne visada (Braun <strong>ir</strong> kt.,1995; Kviklienė <strong>ir</strong> kt.,<br />
2006; Kviklienė, 2000).<br />
Literatūroje nurodoma, kad krakmolo kiekis vaisiuose yra vienas svarbiausių <strong>ir</strong><br />
7
tiksliausiai vaisių sunokimo lygį apibūdinančių rodiklių (Pe<strong>ir</strong>s <strong>ir</strong> kt., 2002; Brookfield<br />
<strong>ir</strong> kt., 1997). Mūsų bandyme 2004 m. krakmolo hidrolizės procesai vyko lėčiau. Tai<br />
rodo, kad šiam rodikliui įtakos turi <strong>ir</strong> išoriniai veiksniai. Lėtesnė krakmolo hidrolizė<br />
nulėmė <strong>ir</strong> lėtesnį vaisių nokimą tais metais: 2004 m. vaisiai noko 2–3 savaitėmis vėliau.<br />
Išvados. 1. ‘Ligol’ vaisių biofiziniai <strong>ir</strong> biocheminiai kokybės rodikliai <strong>ir</strong> jų<br />
dinamika nokimo metu priklauso nuo vaisių skynimo laiko <strong>ir</strong> meteorologinių sąlygų<br />
vegetacijos metu.<br />
2. Vėliau nuskinti vaisiai yra geresnės prekinės išvaizdos, sukaupia daugiau t<strong>ir</strong>pių<br />
sausųjų medžiagų, tačiau yra minkštesni.<br />
3. Karšti <strong>ir</strong> drėgni orai vaisių vystymosi pabaigoje lemia mažesnį t<strong>ir</strong>pių sausųjų<br />
medžiagų kiekį vaisių sultyse, intensyvesnius krakmolo hidrolizės procesus bei mažesnį<br />
vaisių minkštimo kietumą.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
Literatūra<br />
1. B r a u n H., Brosh B., Ecker P., Krumbock K. Changes in quality off apples<br />
before, during and after CA-cold storage. Obstau und fruchteverwertung. 1995.<br />
Vol. 45(5–6). P. 143–206.<br />
2. Brookfield P., Murphy P., Harker R., MacRae E. Starch degradation and starch<br />
pattern indices; interpretation and relation to maturity // Postharvest Biology and<br />
Technology. 1997. 11(1). P. 23–30.<br />
3. C a s a l s M . , B o n a n y J . , C a r b o J . , A l e g r e S . , I g l e s i a s I . ,<br />
Molina D., Casero T. and Recasens I. Establishment of criterion to determine the<br />
optimal harvest date of ‘Gala’ apples based on consumer preferences // Journal<br />
of fruit and ornamental plant research. 2006. Vol. 15. P. 53–63.<br />
4. C z y n c z y k A., Bielicki P. Ten-year results of growing the apple cultivar ‘Ligol’<br />
in Poland // Horticulture and vegetable growing. 2002. 21(4) P. 12–21.<br />
5. G o f fi n g s G., Herregods M. The distribution of ripening ‘Jonagold’ and ‘Golden<br />
Delicious’ apples within the tree // Cost 94. The postharvest treatment of fruit and<br />
vegetables. East Malling, 1996. P. 117–125.<br />
6. Ingle M., Souza M. C., Townsend E. C. Fruit characteristic of ‘York’ apples during<br />
development and after storage // HortScience. 2000. 35(1). P. 95–98.<br />
7. Y o n g Soo H.,Yong-Pil Ch., YacChang L. Influence of harvest date and<br />
postharvest treatments on fruit quality during storage and simulated marketing<br />
in ‘Fuji’ apples // J. of Korean soc. For Hor. Sc. 1998. 39(5). P. 574–578.<br />
8. J a g e r A., Roelofs F. P. M. M., Westerweele K. and Lieshaut J.<br />
Optimum harvest date of apples for d<strong>ir</strong>ect consumption and for prolonged<br />
storage // Annual Report. Wilhelminedorp Fruit Research Station: 1996.<br />
P. 83–85.<br />
9. K v i k l i e n ė N., Kviklys D., Viskelis P. Changes in fruit quality during ripening<br />
and storage in the apple cultivar ‘Auksis’ // Journal of fruit and ornamental plant<br />
research. 2006. Vol. 14. P. 195–206.<br />
8
10. Kviklienė N. Nokstančių obuolių kokybės kitimas // Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė.<br />
Babtai, 2000. T. 19(1). P. 33–42.<br />
11. M e r e s h P., Sass P., Lovasz T. Evaluation of harvest indexes of apples growing<br />
in Hungary // Cost 94. The postharvest treatment of fruit and vegetables. East<br />
Malling:1996. P. 53–60.<br />
12. P e i r s A., S c h e e r l i n c k N., P e r e z A. B., Jancsok P., Nicolai B. M.,<br />
Uncertainty analysis and modelling of the starch index during apple fruit<br />
maturation // Postharvest Biology and Technology. 2002. (26). P. 199–207.<br />
13. S t r e i f J., Bufler G. Physiological ripening parameters at optimum picking date<br />
off different apple varieties // Abstracts of contributed papers. XXIII international<br />
Horticulture congress. F<strong>ir</strong>enze, 1990. P. 636.<br />
14. Streif J. Optimum harvest date for different apples cultivars in the ‘Bodensee’<br />
area // Cost 94. The postharvest treatment of fruit and vegetables. East Malling:<br />
1996. P. 15–20.<br />
15. Truter A., Eksteen G., Van der Westhuizen A., Pereboom V., Evaluation of<br />
maturation indices to determine optimum harvest stage of apple // HortScience.<br />
1985. (2). P. 19–25.<br />
16. Z u d e-Sasse M., Herold B., Geyer M., Huyskens-Keil S. Influence of maturity<br />
stage on physical properties in apple // Acta Horticulturae. 2001. 553. Vol. 1.<br />
P. 109–110.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
DYNAMICS OF APPLE CV. ‘LIGOL’ QUALITY PARAMETERS DURING<br />
RIPENING<br />
Nomeda Kviklienė<br />
Summary<br />
In 2001, 2003 and 2004 at the Lithuanian Institute of Horticulture changes in fruit quality<br />
parameters – weight, blush, f<strong>ir</strong>mness, soluble solids and starch conversion – were determined<br />
in ripening ‘Ligol’ apple. Apples were harvested 5 times at weekly intervals before, during and<br />
after estimated optimum harvest date. The Streif index was calculated at each picking time. It<br />
was found that all quality parameters were specific for each year and dependent from influence of<br />
the annual climatic conditions. During investigation period all fruit quality parameters changed<br />
according to harvest date. Later harvested fruits were softer, had higher starch index and SSC.<br />
Hot and rainy conditions at the end of fruit development period influenced significant reduce<br />
of SSC, more intensive degradation of starch and lower fruit f<strong>ir</strong>mness.<br />
Key words: apple, flesh f<strong>ir</strong>mness, ‘Ligol’ maturity index, SSC, starch conversion.<br />
9
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF HOR-<br />
TICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
TOXICITY OF ABAMECTIN TO RUST MITE, ACULUS<br />
SCHLECHTENDALI (ACARI: ERIOPHYIDAE) IN APPLE<br />
TREE ORCHARD<br />
Laimutis RAUDONIS, Alma VALIUŠKAITĖ, Elena SURVILIENĖ<br />
Lithuanian Institute of Horticulture, Laboratory of Plant Protection, LT-54333<br />
Babtai, Kaunas distr., Lithuania E-mail l.raudonis@lsdi.lt<br />
The effect and toxicity of Abamectin 18 g l -1 to the rust mite (Aculus schlechtendali Nalepa)<br />
was studied in apple tree orchard in 2005–2006. Abamectin 18 g l -1 at the rates of 27 g AI ha -<br />
1<br />
and 18 g AI ha -1 was very toxic (mortality ranged from 75.1 to 98.6%) to the mites 2–5, 7 and<br />
31 days after treatment. Abamectin 18 g l -1 , 13.5 g AI ha -1 was rated as very toxic (mortality –<br />
94.3–97.9%) after 2–5 and 7 days and from moderately to very toxic (mortality – 66.5–82.7%)<br />
31 day after treatment. Sp<strong>ir</strong>odiclofen 240 g l -1 , 96.0 g AI ha -1 was rated as very toxic 2–5, 7<br />
days and 31 days after treatment and showed long term of action, meanwhile Lambdacihalotrin<br />
50 g l -1 , 25.0 g AI ha -1 was very toxic to the mites after 2–5 and 7 days, but from slightly to<br />
moderately toxic 31 day after treatment.<br />
Key words: Abamectin, Aculus schlechtendali, apple tree, rates, toxicity.<br />
Introduction. Rust mite (A. schlechtendali Nalepa) and fruit tree red spider mite<br />
(Panonychus ulmi Koch.) are the key pests in apple tree in many countries (Edland,<br />
1994; Raudonis, 2001; Hardman et al., 2003). Outbreaks of phytophagous mites have<br />
been induced mostly to application of broad spectrum pesticides that kill predators<br />
which would otherwise control these mites (Easterbrook, 1985; Edland, 1994; Hardman<br />
et al., 2003) and frequent acaricide applications against the increased phytophagous<br />
mite population result the<strong>ir</strong> greater resistance to pesticides (Devine et al., 2001;<br />
Elzen, Hardee, 2003; Van Leeuwen et al., 2005). European guidelines for integrated<br />
fruit production requ<strong>ir</strong>e restrictions in pesticide use (Dickler, Schaefermeyer, 1991).<br />
The reduction of the use of pesticides stimulates to look for development of new<br />
plan protection products. The Integrated pest management (IPM), which is based on<br />
selective toxicity of pesticides to the phytophagous mites and harmless to predatory<br />
mite, became the most relevant strategy of plant protection (Tuovinen, 1992; Edland,<br />
1994; Leake, 2000; Cuthbertson, Murchie, 2004). For the development IPM strategies,<br />
information is requ<strong>ir</strong>ed on the d<strong>ir</strong>ect effect of chemicals upon the phytophagous mites<br />
and the<strong>ir</strong> predators of a given ecosystem. The toxicity of pesticides on mites and<br />
the<strong>ir</strong> predators has been widely studied in many countries, using a range of different<br />
pesticides at different rates on various developmental stages. (Zon, Geest, 1980;<br />
Sterk et al., 1999; Nauen et al., 2001; Kim, Yoo, 2002; Choi et al., 2003; Hardman et<br />
al., 2003; Cuthbertson, Murchie, 2003; Raudonis et al., 2004; Martínez-Villar et al.,<br />
2005). However, the existing active substances of pesticides are review by European<br />
10
Commission and many old with detrimental effect active substances will be withdrawn<br />
from the market.<br />
The aim of this study was to investigate the impact of recently placed in the<br />
marked insecticide - acaricide Abamectin 18 g l -1 in apple orchard on populations of<br />
A. schlechtendali.<br />
Materials and methods. The field trials were carried out in the apple tree orchard at<br />
the Lithuanian Institute of Horticulture in 2005–2006. The apple trees (cultivar ‘Lobo’)<br />
were planted in 1995. 1250 trees per hectare were planted. The soil was fertilized with<br />
N – 70 kg ha -1 annually before flowering. Effector 700 WG 1.0 kg ha -1 at 09, 57 and<br />
73 growth stages was treated for control of apple scab.<br />
The trial was carried out according to trial plan as presented in Table 1.<br />
T a b l e 1. Trial plan<br />
1 le n t e l ė. Bandymo planas<br />
Plot size at least 5 trees, 4 replications at random plot distribution. Motor sprayer<br />
STIHL SR400 was used for spraying, water volume – 500 l ha -1 . Weather conditions at<br />
73 growth stage according to BBCH scale (Meier, 1997) during application presented<br />
in Table 2.<br />
T a b l e 2. Weather conditions at application in 2005–2006<br />
2 le n t e l ė. Oro sąlygos purškimo metu 2005–2006 m.<br />
Assessments in 2005 and 2006 were made as follows: before application (07.13<br />
and 07.12), 2–5 (07.18 and 07.14), 7 (07.23 and 07.21) and 31 day (08.15 and 08.14)<br />
after application. Assessments were made on 25 leaves for assessment the number of<br />
A. schlechtendali per leaf in each plot.<br />
Meteorological data (a<strong>ir</strong> temperature and amount of precipitation) were recorded<br />
using scab warning equipment Metos D (Table 3).<br />
11
Mortality of mites was calculated according to formula: x = 100 (1 – Ab/Ba) (x –<br />
mortality, %, A – number of mites, before spraying in untreated plot, B – number of<br />
mites, before spraying in treated plot, a – number of mites, after spraying in untreated<br />
plot, b – number of mites, after spraying in treated plot).<br />
Quantitative toxicity categories those employed by the International Organization<br />
for Biological Control for assessment of pesticide toxicity to phytophagous mites<br />
in field trials were applied: non-toxic (< 25% mortality), slightly toxic (25–50%),<br />
moderately toxic (51–75%), very toxic (> 75%) (Hassan et al., 1985).<br />
The number of rust mites was compared among treatments in this study with a<br />
single factor analysis of variance (ANOVA). Specific differences were identified with<br />
Duncan’s multiple range test.<br />
T a b l e 3. Meteorological conditions in 2005–2006<br />
3 le n t e l ė. Meteorologinės sąlygos 2005–2006 m.<br />
Results. Tables 4 to 7 show the effect and toxicity of Abamectin 18 g l -1 to<br />
A.schlechtendali in apple trees. Abamectin 18 g l -1 , 27 g AI ha -1 reduced to 0.12 and<br />
0.25 the mean number of mites per leaf 5 and 7–31 days after treatment, respectively.<br />
Meanwhile the number of mites was on average 9.75, 9.62 and 2.75 per leaf in<br />
unsprayed plots 5, 7 and 31 days after treatment in 2005 (Table 4). Mite mortality in<br />
5, 7 and 31 days after Abamectin 18 g l -1 , 27 g AI ha -1 treatment was 98.5, 96.9 and<br />
89.0% respectively, what indicates it to be very toxic to A. schlechtendali (Table 5).<br />
Similar results showed of Abamectin 18 g l -1 , 18 g AI ha -1 and 13.5 g AI ha -1 . There<br />
were not found any statistical differences of the number of A. schlechtendali after all<br />
rate (27 g AI ha -1 , 18 g AI ha -1 , 13.5 g AI ha -1 ) treatments of Abamectin 18 g l -1 . The<br />
toxicity of Abamectin 18 g l -1 to the A. schlechtendali was compared with toxicity<br />
of Sp<strong>ir</strong>odiclofen 240 g l -1 , 96 g AI ha -1 and Lambdacihalotrin 50 g l -1 , 25 g AI g ha -1 .<br />
The mortality of mites was 99.3, 99.2 and 100% after Sp<strong>ir</strong>odiclofen, meanwhile the<br />
mortality was 93.5, 88.6 and only 40.5% 5, 7 and 31 days after Lambdacihalotrin<br />
treatment. Lambdacihalotrin was rated as very toxic after 5 and 7 days and only slightly<br />
toxic 31 day after treatment.<br />
The number of mites was on average 17.1, 16.9 and 17.4 per leaf in unsprayed plots<br />
5, 7 and 31 days after treatment in 2006 (Table 6). It was twice higher in comparison<br />
with 2005. There weren’t found any statistical differences of the number of A.<br />
schlechtendali after treatments with Abamectin 18 g l -1 , 27 g AI ha -1 and 18 g AI ha -1<br />
and the both rates of Abamectin were rated as very toxic to the rust mites 5, 7 and<br />
31 days after treatment. Abamectin 18 g l -1 , 13.5 g AI ha -1 was very toxic (mortality<br />
94.9–94.3%) after 5 and 7 days and moderately toxic (mortality 66.5%) 31 day after<br />
12
treatment. The same toxicity showed Lambdacihalotrin 50 g l -1 , 25.0 g AI ha -1 . The<br />
mortality of A. schlechtendali ranged from 56.6 to 94.7%. The highest mortality (89.3%)<br />
of rust mites 31 day after treatment gave Sp<strong>ir</strong>odiclofen 240 g l -1 , 96.0 g AI ha -1 and it<br />
showed long term of action.<br />
T a b l e 4. Effects of Abamectin against rust mite (Aculus schlechtendali) in apple<br />
tree orchard in 2005<br />
4 le n t e l ė. Abamectino poveikis rusvosioms erkėms (Aculus schlechtendali) obelų sode<br />
2005 metais<br />
Ta b l e 5. Toxicity of Abamectin to rust mite (Aculus schlechtendali) in apple<br />
tree orchard in 2005<br />
5 le n t e l ė. Abamectino toksiškumas rusvosioms erkėms (Aculus schlechtendali) obelų<br />
sode 2005 metais<br />
13
T a b l e 6. Effects of Abamectin against rust mite (Aculus schlechtendali) in<br />
apple tree orchard in 2006<br />
6 le n t e l ė. Abamectino poveikis rusvosioms erkėms (Aculus schlechtendali) obelų sode<br />
2006 metais<br />
T a b l e 7. Toxicity of Abamectin to rust mite (Aculus schlechtendali) in apple<br />
tree orchard in 2006<br />
7 le n t e l ė. Abamectino toksiškumas rusvosioms erkėms (Aculus schlechtendali) obelų<br />
sode 2006 metais<br />
Discussion. Numbers of A. schlechtendali remained small at the beginning of the<br />
season. It was not until after the beginning of July that numbers began to increase and<br />
greatly exceeded the recommended threshold of five mites per leaf (Cross and Berrie,<br />
1994). Small numbers of A. schlechtendali at the beginning of the season of 2005<br />
14
can be explained by low a<strong>ir</strong> temperature. In July of 2005 and 2006 meteorological<br />
conditions for A. schlechtendali were favorable. High a<strong>ir</strong> temperature and dry weather<br />
resulted high infestation of apple trees by mites in 2006. All rates of Abamectin 18 g l -1<br />
were very toxic to A. schlechtendali 2–5, 7 and 31 days after treatment. Meanwhile<br />
Abamectin 18 g l -1 showed lower toxicity 31 day after treatment in 2006. It have<br />
been reported, that the toxic effects of pesticides to mites depends on the chemistry<br />
of pesticides, the<strong>ir</strong> rates, microclimatic conditions and the development stages of the<br />
mites (Edland, 1994; Martínez-Villar et al., 2005). The toxicity of Abamectin was<br />
compared with the toxicity of Lambdacihalotrin and Sp<strong>ir</strong>odiclofen to A. schlechtendali.<br />
Sp<strong>ir</strong>odiclofen 240 g l -1 , 96.0 g AI ha -1 was rated as very toxic 2–5, 7 and 31 days after<br />
treatment and showed long term of action. Similar toxicity patterns of different rates<br />
of Sp<strong>ir</strong>odiclofen to the mites were recorded (Raudonis et al., 2005; Raudonis, 2006).<br />
Lambdacihalotrin 50 g l -1 , 25.0 g AI ha -1 was very toxic after 2–5 and 7 days, but<br />
from slightly to moderately toxic 31 day after treatment. The lower term of action of<br />
Lambdacihalotrin was reported in other crops (Raudonis 2005 et al., Raudonis, 2006).<br />
Conclusions. 1. Abamectin 18 g l -1 at the rates 27 g AI ha -1 and 18 g AI ha -1 was<br />
very toxic (mortality ranged from 75.1 till 98.6%) to the A. schlechtendali 2–5, 7 and<br />
31 day after treatment.<br />
2. Abamectin 18 g l -1 , 13.5 g AI ha -1 was rated as very toxic to the A. schlechtendali<br />
(mortality – 94.3–97.9%) after 2–5 and 7 days and from moderately to very toxic<br />
(mortality – 66.5–82.7%) 31 day after treatment.<br />
3. Sp<strong>ir</strong>odiclofen 240 g l -1 , 96.0 g AI ha -1 was rated as very toxic 2–5, 7 and 31 days<br />
after treatment and showed long term of action, meanwhile Lambdacihalotrin 50 g l -1 ,<br />
25.0 g AI ha -1 was very toxic to the mites after 2–5 and 7 days, but from slightly to<br />
moderately toxic 31 day after treatment.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
References<br />
1. C h o i W., Lee S. G., Park H. M., Ahn Y. J. Toxicity of Plant Essential Oils to<br />
Tetranychus urticae (Acari: Tetranychidae) and Phytoseiulus persimilis (Acari:<br />
Phytoseiidae) // Journal of Economic Entomology. 2003. 97(2). P. 553–558.<br />
2. Cr o s s J . V., Berrie A. M. Sampling and assessment of pests and diseases as<br />
the basis for decision making in orchards in the UK. Aspects Appl. Biol. 1994.<br />
37. P. 225–236.<br />
3. C u t h b e r t s o n A. G. S., Murchie A. K. The impact of fungicides to control<br />
apple scab (Venturia inaequalis) on the predatory mite Anystis baccarum and its<br />
prey Aculus schlechtendali (apple rust mite) in Northern Ireland Bramley orchards<br />
// Crop protection. 2003. 22. P. 1125–1130.<br />
4. Cuthbertson A. G. S., Murchie A. K. The phenology, oviposition and feeding rate<br />
of Anystis baccarum, a predatory mite in Bramley apple orchards in Northern<br />
Ireland // Experimental and Applied Acarology. 2004. 34. P. 367–373.<br />
5. Devine G. J., Barber M., Denholm J. Incidence and inheritance of resistance to<br />
METI-acaricides in European strains of the two-spotted spider mite (Tetranychus<br />
15
urticae) (Acari: Tetranychidae) // Pest Management Science. 2001. 57(5). P.<br />
443–448.<br />
6. Dickler E, Schafermeyer S. General principles, guidelines and standards for<br />
integrated production of pome fruits in Europe, and procedures for endorsement<br />
of national or regional guidelines and standards // IOBC/WPRS Bulletin. 1991.<br />
14(3). P. 1–67.<br />
7. E a s t e r b r o o k M. A., Solomon M. G., Cranham J. E., S o u t e r E. F. Trials<br />
of an integrated pest management programme based on selective pesticides in<br />
English apple orchards // Crop Protection. 1985. 4(2). P. 215–230.<br />
8. E d l a n d T. Integrated pest management (IPM) in orchards, with reference to<br />
benefits and risk of introducing biocontrol agents. Norway, 1994. 44 p.<br />
9. Elzen G. W., Hardee D. D. United States Department of Agriculture-Agricultural<br />
Research Service research on managing insect resistance to insecticides // Pest<br />
Management Science. 2003. 59(6–7). P. 770–776.<br />
10. H a r d m a n J. M., Franklin J. L., Moreau D. L., Bostanian N. J. An index for<br />
selective toxicity of miticides to phytophagous mites and the<strong>ir</strong> predators<br />
based on orchard trials // Pest Management Science. 2003. 59. P. 1324–1332.<br />
11. H a s s a n S . A . , A l b e r t R . , B i g l e r F. , B l a i s i n g e r P. ,<br />
B o g e n s c h u t z H., B o l l e r E., Brun F., Chiverton P., Edwards<br />
P., Englert W. D., Huang P., Inglesfield C., Naton E., Oomen P. A.,<br />
O v e r m e e r W. P. J . , R i e c k m a n n W. , S a m s o e - P e t e r s e n L . ,<br />
Staubli A., Tuset J. J., Viggiani G., Vanwetswinkel G. Results of the th<strong>ir</strong>d<br />
joint pesticide testing programme by the IOBC/WPRS working group<br />
‘Pesticides and beneficial organisms’ // Z Angew Entomol 1987. 103.<br />
P. 92–107.<br />
12. K i m S. S., Yoo S. S. Comparative toxicity of some acaricides to the predatory mite,<br />
Phytoseiulus persimilis and the two-spotted spider mite, Tetranychus urticae //<br />
BioControl. 2002. 47(5). P. 563–573.<br />
13. L e a k e A. The development of integrated crop management in agricultural<br />
crops: comparisons with conventional methods // Pest Management Science.<br />
2000. 56(11). P. 950–953.<br />
14. Martínez-Villar E., Sáenz-De-Cabezón F. J., Moreno-Grijalba F., Marco V., Pérez-<br />
Moreno I. Effects of azad<strong>ir</strong>achtin on the two-spotted spider mite, Tetranychus<br />
urticae (Acari: Tetranychidae) // Experimental and Applied Acarology. 2005.<br />
35(3). P. 215–222.<br />
15. Meier U. Growth stages of Mono- and Dicotyledonous plants. BBCH Monograph.<br />
Berlin: Blackwell Wissenschafts-Verlag, 1997. 622.<br />
16. Nauen R., Stumpf N., Elbert A., Zebitz C. P. W., Kraus W. Acaricide toxicity and<br />
resistance in larvae of different strains of Tetranychus urticae and Panonychus<br />
ulmi (Acari: Tetranychidae) // Pest Management Science. 2001. 57(3). P. 253–261.<br />
17. R a u d o n i s L. Comparative toxicity of sp<strong>ir</strong>odiclofen and lambdacihalotrin<br />
to Tetranychus urticae, Tarsonemus pallidus and predatory mite Amblyseius<br />
andersoni in a strawberry site uder field conditions // Agronomy Research. 2006.<br />
4. P. 317–322.<br />
18. Raudonis L., Survilienė E., Valiuškaitė A. Toxicity of Pesticides to Predatory Mites<br />
and Insects in Apple-tree site under field conditions // Env<strong>ir</strong>onmental Toxicology.<br />
16
2004. 19(4). P. 291–295.<br />
19. Raudonis L., Valiuškaitė A., Survilienė E. Effects of sp<strong>ir</strong>odiclofen on the twospotted<br />
spider mite, Tetranychus urticae (Acari: Tetranychidae) in strawberries<br />
// Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai, 2005. 24(2). P. 43–53.<br />
20. S t e r k G . , H a s s a n S . A , B a i l l o d M . , B a k k e r F. , B i g l e r F. ,<br />
Blumel S., Bogenschutz H., Boller E., Bromand B., Brun J., Calis J. N. M.,<br />
Coremans-Pelseneer J., Duso C., Garrido A., Grove A., Heimbach U., Hokkanen<br />
H., Jacas J., Lewis G., Moreth L., Polgar L., Roversti L., Samsoe Petersen L.,<br />
Sauphanor B., Schaub L., Staubli A., Tuset J. J., Vainio A., Van de Ve<strong>ir</strong>e M.,<br />
Viggiani G., Vinuela E., Vogt H. Results of the seventh joint testing programme<br />
carried out by the IOBC/WPRS –Working Group “Pesticides and Beneficial<br />
Organisms” // BioControl 1999. 44. P. 99–117.<br />
21. Tuovinen T. Predatory mites in Finish apple orchards // Acta Phyt. Ent. Hungarica<br />
1992. 27(2). P. 609–613.<br />
22. V a n Leeuwen T., Van Pottelberge S., T<strong>ir</strong>ry L. Comparative acaricide susceptibility<br />
and detoxifying enzyme activities in field-collected resistant and susceptible strains<br />
of Tetranychus urticae // Pest Management Science. 2005. 61(5). P. 499–507.<br />
23. Zon A. Q., Geest L. P. S. Effects of pesticides on predacious mites. In: Minks AK,<br />
Gruys P. editors. Integrated control of insect pests in the Netherlands. Wageningen:<br />
Pudoc, 1980. p. 227.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. MOKSLO DARBAI. 2007. 26(2).<br />
ABAMECTINO TOKSIŠKUMAS RUSVOSIOMS ERKĖMS ACULUS SCH-<br />
LECHTENDALI (ACARI: ERIOPHYIDAE) OBELŲ SODE<br />
L. Raudonis, A. Valiuškaitė, E. Survilienė<br />
Santrauka<br />
2005–2006 m. t<strong>ir</strong>tas abamectino 18 g l -1 poveikis <strong>ir</strong> toksiškumas rusvosioms erkėms<br />
(A. schlechtendali) obelų sode. Abamectino 18 g l -1 27 g v.m. ha -1 <strong>ir</strong> 18 g v.m. ha -1 normos buvo<br />
labai toksiškos (toksiškumas – nuo 75,1 iki 98,6 proc.) rusvosioms erkėms praėjus 2–5, 7 <strong>ir</strong> 31<br />
d. po purškimo. Abamectino 18 g l -1 13,5 g v.m. ha -1 norma buvo labai toksiška (toksiškumas<br />
– 94,3–97,9 proc.) erkėms, praėjus 2–5 <strong>ir</strong> 7 d., <strong>ir</strong> vidutiniškai bei labai toksiška (toksiškumas<br />
– 66,5–82,7 proc.), praėjus 31 d. po purškimo. Sp<strong>ir</strong>odiclofeno 240 g l -1 96,0 g v.m. ha -1 norma<br />
buvo labai toksiška, praėjus 2–5, 7 <strong>ir</strong> 31 d. po purškimo, <strong>ir</strong> ilgai apsaugojo obelis nuo erkių.<br />
Lambdacihalotrino 50 g l -1 25,0 g v.m. ha -1 norma buvo labai toksiška erkėms, praėjus 2–5 <strong>ir</strong><br />
7 d., tačiau mažai ar vidutiniškai toksiška, praėjus 31 d. po purškimo.<br />
Reikšminiai žodžiai: Abamectinas, Aculus schlechtendali, normos, obelys, toksiškumas.<br />
17
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
KLIMATO KAITOS ĮTAKA OBELŲ ŽYDĖJIMO PRADŽIAI<br />
LIETUVOS TERITORIJOJE<br />
Danuta ROMANOVSKAJA, Eugenija BAKŠIENĖ<br />
Lietuvos žemd<strong>ir</strong>bystės instituto Vokės filialas, LT- 02232 Žalioji a. 2, Trakų Vokė,<br />
Vilnius. El. paštas danuta.romanovskaja@voke.lzi.lt<br />
Straipsnyje apibendrinti 1961–2006 m. Lietuvoje atliktų obelų (Malus domestica<br />
Borkh.) rudeninės veislės ‘Paprastojo antaninio’ fenologinių stebėjimų duomenys. Tyrimams<br />
atlikti naudoti devyniolikos vietovių, kuriose fenologiniai stebėjimai buvo atliekami daugiau<br />
nei dvidešimt metų, duomenys. Nustatyta, kad įva<strong>ir</strong>iose Lietuvos vietovėse obelys pradeda<br />
žydėti gegužės 11–17 d. (± 3–5 d.), vidutiniškai Lietuvoje – gegužės 16 d. Įvertinus obelų<br />
žydėjimo pradžios datų pokyčius, nustatyta, kad dėl klimato kaitos pastarąjį dešimtmetį<br />
obelys pražysta 4–5 dienomis anksčiau už nustatytą daugiametę datą. Didesnę įtaką<br />
obelų žydėjimo pradžios datų kasmetinei kaitai turi balandžio mėnesio terminis režimas<br />
(r = -0,48 – (-0,80)).<br />
Reikšminiai žodžiai: obelys, oro temperatūra, žydėjimo pradžia.<br />
Įvadas. Temperatūros įtaka augalų augimui <strong>ir</strong> fenologinių fazių kaitai yra labai<br />
didelė. Temperatūros padidėjimas žiemos laikotarpiu sutrikdo daugiamečių augalų<br />
normalų vystymąsi, pas<strong>ir</strong>eiškia didelės fenologinių fazių anomalijos. Šiltėjant klimatui,<br />
vis dažniau pasikartoja šiltos žiemos, per daug ankstyvi šilti pavasariai, kurie paskatina<br />
<strong>ir</strong> ankstyvesnę augalų vegetaciją. Palyginus septynių rūšių medžių <strong>ir</strong> krūmų pražydimo<br />
datų vidurkius 1974–1978 <strong>ir</strong> 1999–2003 m., nustatyta, kad ši fenologinė fazė tapo<br />
ankstyvesnė 4–17 dienų (Baronienė <strong>ir</strong> kt., 2005). Matematinė šių duomenų analizė<br />
patv<strong>ir</strong>tino ryšį tarp vidutinės metinės temperatūros <strong>ir</strong> augalų pumpurų sprogimo bei<br />
žydėjimo: kuo aukštesnė temperatūra, tuo ankstyvesnis augalų vystymasis. Be to,<br />
nustatyta, kad sk<strong>ir</strong>tingų augalų pumpurų sprogimą <strong>ir</strong> žydėjimą temperatūra veikė<br />
nevienodai, tačiau beveik visais atvejais augalų vystymosi fazės ankstyvumas labiau<br />
priklausė nuo temperatūros. Užsienyje atliktų tyrimų duomenimis, augalų žydėjimo<br />
pradžios datos priklauso nuo to, koks terminis režimas yra du mėnesius iki augalų<br />
pražydimo (Menzel, 2000). Daugelio šalių mokslininkai nurodo, kad nuo XX a.<br />
pabaigos dėl klimato šiltėjimo pavasarį <strong>ir</strong> vasarą pražystančių augalų fenologinių fazių<br />
datos tapo kur kas ankstyvesnės, o rudens fenologinių reiškinių datos turėjo tendenciją<br />
vėluoti, t. y. pailgėjo augalų augimo sezonas (Chmielewski <strong>ir</strong> kt., 2000; Defila, 2000;<br />
Menzel, 2000, 2003; Tucker <strong>ir</strong> kt., 2001; Romanovskaja, 2004). Nustatyta, kad augalų<br />
augimo sezonas Europoje kiekvieną dešimtmetį prasideda 2–7 dienomis anksčiau, o<br />
per 1969–1998 m. laikotarpį iš viso pailgėjo vidutiniškai 8 dienomis (Chmielewski <strong>ir</strong><br />
kt., 2000). Lietuvos <strong>ir</strong> užsienio šalių mokslininkų skelbiamos meteorologinių sąlygų<br />
prognozės rodo, kad klimato šiltėjimas tęsis. Lietuvoje, remiantis įva<strong>ir</strong>iais klimato<br />
18
prognostiniais modeliais, buvo sukurti oro temperatūros <strong>ir</strong> kritulių kiekio kitimo<br />
scenarijai iki 2050 m. (Bukantis <strong>ir</strong> kt., 1996). Prognozuojama, kad XXI a. viduryje<br />
vidutinė žiemos oro temperatūra Lietuvos teritorijoje bus aukštesnė už dabartinę<br />
1,2–1,3°C, pakils <strong>ir</strong> vasaros sezono vidutinė oro temperatūra. Numatoma, kad ateityje<br />
pakitusios hidroterminės sąlygos turės įtakos vegetacijos periodo trukmei <strong>ir</strong> žemės<br />
ūkio augalų augimui. Fenologinių fazių pradžios datų pokyčiai žemės ūkio augalų<br />
augintojams yra labai svarbūs, nes nuo jų priklauso, kada naudoti augalų apsaugos<br />
nuo ligų <strong>ir</strong> kenkėjų priemones.<br />
Darbo tikslas – nustatyti klimato kaitos <strong>ir</strong> terminio režimo įtaką obelų žydėjimo<br />
pradžiai Lietuvos teritorijoje 1961–2006 m.<br />
Tyrimo metodai <strong>ir</strong> sąlygos. 1961–2006 m. fenologinių stebėjimų duomenys rinkti<br />
anketų būdu iš fenologinių reiškinių stebėtojų, kurie stebėjimus atliko senuose soduose,<br />
išsidėsčiusiuose jų gyvenamoje vietovėje. Stebėjimams būdavo pas<strong>ir</strong>enkamas 3–4 km<br />
skersmens plotas. Užregistruotos obelų (Malus domestica Borkh.) rudeninės veislės<br />
‘Paprastojo antaninio’ žydėjimo pradžios datos. Vietovių, kuriose buvo atliekami<br />
fenologiniai stebėjimai, tinklas apima teritoriją tarp 54°10' <strong>ir</strong> 56°15' šiaurės platumos <strong>ir</strong><br />
21°48' <strong>ir</strong> 26°33' rytų ilgumos. Tyrimams pas<strong>ir</strong>inkti archyvų duomenys iš devyniolikos<br />
vietovių, kuriose fenologiniai stebėjimai buvo atliekami daugiau nei dvidešimt metų.<br />
L. Kulienė <strong>ir</strong> J. Tomkus susk<strong>ir</strong>stė Lietuvos teritoriją į fenologinius klimatinius rajonus,<br />
kurie sk<strong>ir</strong>iasi vienas nuo kito gyvosios <strong>ir</strong> negyvosios gamtos sezoniniais ritmais bei<br />
hidroterminiais rodikliais (Kulienė <strong>ir</strong> kt., 1990). Tyrimams atlikti duomenys buvo<br />
imami iš visų fenologinių klimatinių rajonų:<br />
I. Vakarų Žemaičių lygumos <strong>ir</strong> Vidurio Lietuvos žemumos rajono: Veisėjų,<br />
Se<strong>ir</strong>ijų, Varėnos, Akademijos, Lukšių, Lekėčių, Jūravos, Keturvalakių, Kazlų Rūdos,<br />
Šilutės;<br />
II. Žemaičių aukštumos rajono: Ariogalos, Radviliškio, Kelmės, Joniškėlio,<br />
Grūžių, Papilės;<br />
III. Aukštaičių rajono: Š<strong>ir</strong>vintų, Trakų Vokės, Dūkšto.<br />
Tyrimų laikotarpiu fenologiniai stebėjimai buvo atliekami pagal St. Nacevičiaus<br />
fenologinių stebėjimų metodiką (Nacevičius, 1975). Duomenys buvo statistiškai<br />
įvertinti: apskaičiuota vidutinė data, vidutinė standartinė paklaida (Sx) <strong>ir</strong> vidutinis<br />
kvadratinis nukrypimas (± S). Statistinis priklausomumas tarp obelų žydėjimo pradžios<br />
datų <strong>ir</strong> oro temperatūros buvo nustatytas koreliacijos <strong>ir</strong> regresijos metodais (Доспехов,<br />
1973).<br />
Rezultatai. Atliktų tyrimų duomenimis, Lietuvoje obelys pradeda žydėti<br />
vidutiniškai gegužės 11–17 dienomis (1 pav.). Anksčiau obelys pražydo tose<br />
vietovėse, kurios priklauso Vakarų Žemaičių lygumos <strong>ir</strong> Vidurio Lietuvos žemumos<br />
rajonui (Veisėjuose, Varėnoje, Se<strong>ir</strong>ijuose, Keturvalakiuose, Kazlų Rūdoje, Jūravoje,<br />
Šilutėje). Vėliau obelys pradeda žydėti Žemaičių aukštumos rajone (Kelmėje, Papilėje,<br />
Grūžiuose) <strong>ir</strong> Aukštaičių rajone (Trakų Vokėje, Š<strong>ir</strong>vintose, Dūkšte). Nustatytos<br />
obelų pražydimo vidutinių datų paklaidos parodė, kad sk<strong>ir</strong>tumas tarp vidutinių datų<br />
sk<strong>ir</strong>tingose vietovėse buvo nedidelis, t. y. iš esmės nev<strong>ir</strong>šijo paklaidų ribų.<br />
19
1 p a v. Obelų žydėjimo pradžios vidutinės daugiametės datos įva<strong>ir</strong>iose Lietuvos<br />
vietovėse<br />
F i g. 1. Average long-term dates of the beginning of apple-tree flowering in different stations<br />
of Lithuania<br />
1961–2006 m. vidutiniai duomenys / average data<br />
1961–2006 m. laikotarpiu vidutinė obelų žydėjimo pradžios data visoje Lietuvoje<br />
(devyniolikos vietovių vidurkis) kasmet buvo sk<strong>ir</strong>tinga, tačiau nustatyti nukrypimai<br />
nuo daugiamečio vidurkio parodė, kad obelys pražysdavo vis anksčiau (2 pav.). Nuo<br />
1980 m. nukrypimai būdavo vis dažnesni <strong>ir</strong> didesni.<br />
2 p a v. Obelų žydėjimo pradžios datų nukrypimai nuo daugiamečio vidurkio visoje<br />
Lietuvos teritorijoje<br />
F i g. 2. Anomalies of the beginning of of apple-tree flowering in Lithuania<br />
1961–2006 m. vidutiniai duomenys / average data<br />
Atsk<strong>ir</strong>ų dešimtmečių obelų pražydimo vidutinių datų palyginimas su daugiamečiu<br />
vidurkiu parodė šių pokyčių mastus. Neatsižvelgiant į kasmetinius svyravimus, galima<br />
20
teigti, kad p<strong>ir</strong>maisiais dviem tyrimų dešimtmečiais (1961–1980 m.) vidutinė obelų<br />
žydėjimo pradžios data nekito (obelys pražysdavo vidutiniškai gegužės 19 d.), tačiau<br />
1981–1990 m. tapo 5 dienomis ankstyvesnė, o vėlesniais laikotarpiais obelys buvo<br />
linkusios pražysti dar anksčiau (3 pav.).<br />
3 p a v. Obelų žydėjimo pradžios Lietuvoje<br />
įva<strong>ir</strong>iais laikotarpiais vidutinės datos<br />
F i g. 3. Average dates of the beginning of apple-tree flowering<br />
in Lithuania during the different periods<br />
1961–2006 m. vidutiniai duomenys / average data<br />
Šios tendencijos rodo obelų žydėjimo pradžios ryšį su terminiu režimu, kuris<br />
pastaruoju metu kinta šiltėjimo linkme. Koreliacijos skaičiavimų duomenys parodė,<br />
kad nuo sausio iki balandžio mėnesio temperatūros įtaka obelų žydėjimo pradžiai vis<br />
didėjo. Pavyzdžiui, sausio mėnesio vidutinė temperatūra silpnai koreliavo su obelų<br />
žydėjimo pradžios data beveik visose vietovėse (išskyrus Veisėjus <strong>ir</strong> Šilutę, kur buvo<br />
nustatytas vidutinio stiprumo koreliacijos ryšys), o tarp balandžio mėnesio vidutinės<br />
oro temperatūros <strong>ir</strong> obelų žydėjimo pradžios datų koreliacijos ryšiai buvo vidutinio<br />
stiprumo <strong>ir</strong> stiprūs (nuo -0,50 iki -0,80) (1 lentelė).<br />
21
1 l e n t e l ė. Obelų žydėjimo pradžios datų įva<strong>ir</strong>iose Lietuvos vietovėse<br />
priklausomumas nuo sausio–balandžio mėnesių vidutinės temperatūros<br />
T a b l e 1. The relationship between the beginning of apple-tree flowering and the average<br />
January – April temperatures<br />
1961–2006 m. vidutiniai duomenys / average data<br />
Aptarimas. Kad daugiamečiai augalai reaguoja į gamtoje vykstančius abiotinių<br />
veiksnių pokyčius, rodo jų vystymosi fazių nukrypimas nuo normos. Atliktų tyrimų<br />
rezultatai leidžia teigti, kad obelų pražydimo data Lietuvoje pasikeitė dėl klimato<br />
šiltėjimo. L. Kulienės duomenimis, prieš keletą dešimtmečių obelys pražysdavo iki<br />
gegužės 20 d. tik pietiniuose šalies rajonuose (Kulienė <strong>ir</strong> kt., 1990). Pastaruoju metu<br />
obelys visoje Lietuvoje pražysta vidutiniškai gegužės 11–17 dienomis (1 pav.). Obelų<br />
žydėjimo pradžios datų maksimalios paklaidos visose t<strong>ir</strong>tose vietovėse buvo 3–5<br />
dienos. Kiek anksčiau obelys pražysdavo šalies pietiniuose rajonuose <strong>ir</strong> pajūryje. Šiuos<br />
sk<strong>ir</strong>tumus lėmė nevienodos klimato sąlygos Lietuvos teritorijoje. Pavyzdžiui, Žemaičių<br />
aukštumos rajone <strong>ir</strong> Aukštaičių rajone yra nemaži aukštumų plotai, kuriuose fenologinių<br />
fazių pas<strong>ir</strong>eiškimui <strong>ir</strong> augalų sezoniniam vystymuisi didelės įtakos turi absoliutus<br />
aukštis (Kulienė <strong>ir</strong> kt., 1990). Tačiau maži obelų žydėjimo pradžios datų svyravimai<br />
įva<strong>ir</strong>iose vietovėse parodė, kad geografinės padėties įtaka obelų pražydimui buvo<br />
neesminė. Kasmetinė obelų žydėjimo pradžios datų kaita susijusi su aplinkos terminiu<br />
režimu. Manome, kad būtent dėl klimato šiltėjimo pastarąjį dešimtmetį, t. y. nuo<br />
2001 m., obelys Lietuvos teritorijoje pražysdavo vidutiniškai 8 dienomis anksčiau negu<br />
1961–1980 m. laikotarpiu (3 pav.). Be to, 1981–2006 m. laikotarpiu (1989, 1990, 1993,<br />
2000, 2002 m.) obelų žydėjimo pradžios datų neigiami nukrypimai nuo daugiamečio<br />
22
vidurkio buvo dažnesni <strong>ir</strong> v<strong>ir</strong>šijo 10 dienų (2 pav.). Panašūs rezultatai gauti t<strong>ir</strong>iant kitų<br />
rūšių augalų fenologinius dėsningumus <strong>ir</strong> Lietuvoje, <strong>ir</strong> užsienyje. Lietuvoje atliktais<br />
tyrimais nustatyta, kad didesni kasmetiniai fenologinių fazių datų svyravimai būdingi<br />
anksti pražystantiems laukiniams augalams. Pavyzdžiui, paprastojo lazdyno žydėjimo<br />
pradžios datų nukrypimai nuo daugiamečio vidurkio 1989 <strong>ir</strong> 1990 m. buvo 40–45<br />
d. (Baronienė <strong>ir</strong> kt., 2005). Pajūryje <strong>ir</strong> Lietuvos pietiniuose rajonuose paprastasis<br />
lazdynas, kuris yra ankstyvojo pavasario indikatorius, taip pat pražysta anksčiau nei<br />
kituose Lietuvos rajonuose (Romanovskaja, 2003). Nors obelys pražysta daug vėliau,<br />
atėjus tikrajam pavasariui, tačiau nustatyti tie patys fenologinių fazių pas<strong>ir</strong>eiškimo<br />
dėsningumai. Daugumos augalų fenologinių fazių pradžia siejama su oro temperatūros<br />
pokyčiais. Dėl klimato šiltėjimo Vakarų Europoje <strong>ir</strong> Baltijos jūros regione ankstyvieji<br />
pavasario fenologiniai reiškiniai, pavyzdžiui, pražysta paprastasis lazdynas, kasmet<br />
prasideda 0,3–0,4 dienos anksčiau, o vėlesnieji (pvz., pražysta obelys, alyvos) –<br />
0,1–0,3 dienos anksčiau (Ahas <strong>ir</strong> kt., 2002). Nustatyta, kad Lietuvos teritorijoje<br />
paprastojo lazdyno žydėjimo pradžia priklauso nuo vidutinės temperatūros vasario–<br />
kovo mėnesiais (r = -0,76–(-0,84)) (Romanovskaja <strong>ir</strong> kt., 2007). Vokietijoje atliktų<br />
tyrimų duomenimis, įva<strong>ir</strong>ių augalų rūšių lapų išsiskleidimas <strong>ir</strong> žydėjimas pavasarį bei<br />
vasarą 65–85 proc. priklausė nuo ankstesnio mėnesio temperatūros (R 2 – tarp 0,65 <strong>ir</strong><br />
0,85) (Menzel, 2003). Šie teiginiai paskatino išt<strong>ir</strong>ti <strong>ir</strong> įvertinti, kokią įtaką žiemos <strong>ir</strong><br />
pavasario mėnesių vidutinė oro temperatūra darė sodų pražydimui įva<strong>ir</strong>iose Lietuvos<br />
vietovėse. Mūsų atlikta statistinė duomenų analizė parodė, kad koreliacijos ryšiai<br />
tarp obelų žydėjimo pradžios datų <strong>ir</strong> vidutinės sausio bei vasario mėnesių paros oro<br />
temperatūros daugelyje vietovių buvo silpni (r < -0,5) (1 lentelė). Vidutinio stiprumo<br />
koreliacijos ryšiai sausio mėnesį buvo nustatyti tik dviejose vietovėse: Veisėjuose<br />
(r = -0,54) <strong>ir</strong> Šilutėje (r = -0,53). Nuo kovo mėnesio temperatūros įtaka obelų žydėjimo<br />
pradžiai buvo daug didesnė visose vietovėse. Nustatyta, kad koreliacijos tarp obelų<br />
žydėjimo pradžios datų <strong>ir</strong> vidutinės mėnesio temperatūros kovo mėnesį koeficientas<br />
buvo r = -0,37–(-0,59), balandžio mėnesį – r = -0,48–(-0,80). Taigi obelų žydėjimo<br />
pradžios laiką lemia pavasario (kovo <strong>ir</strong> balandžio mėnesių) terminis režimas. Todėl<br />
kintant šių mėnesių orams, gali kisti <strong>ir</strong> obelų žydėjimo pradžios data. Nauji tyrimų<br />
duomenys pagrindžia teiginį, kad obelų žydėjimo laiką lemia ne tiek praėjusios<br />
žiemos, kiek pavasario oro temperatūra (Kulienė, 1983). Nuo 2000 m. balandžio<br />
mėnesio vidutinė temperatūra kasmet v<strong>ir</strong>šija normą, tačiau kovo mėnesį orai būna<br />
permainingi, todėl vidutinė oro temperatūra ne kasmet būna aukštesnė už daugiametę.<br />
Tyrimais nustatyta, kad paskutinįjį dešimtmetį Lietuvoje obelys pražysta vidutiniškai<br />
4–5 dienomis anksčiau nei daugiametis vidurkis (vidurkis – gegužės 16 d.). Tikėtina,<br />
kad <strong>ir</strong> toliau šiltėjant pavasariui, obelų žydėjimo pradžia taps dar ankstesnė. Pastebėta,<br />
kad obelų pražydimo data sutampa su vidutine daugiamete, kai balandžio mėnesio<br />
terminis režimas būna artimas daugiamečiam. Remiantis nustatytais koreliacijos<br />
ryšiais, galima numatyti, kad pakilus balandžio mėnesio vidutinei paros oro<br />
temperatūrai, obelys pražys dar anksčiau. Skleidžiantis vaismedžių žiediniams<br />
pumpurams, sparčiai plinta augalų kenkėjai – obelinė blakutė, obelinis amaras,<br />
obelinis žiedgraužis (Kulienė <strong>ir</strong> kt., 1990). Iš anksto numačius obelų žydėjimo<br />
laiką, galima laiku panaudoti augalų apsaugos priemones nuo kenkėjų <strong>ir</strong> išvengti jų<br />
daromos žalos arba bent jau sumažinti ją.<br />
23
Išvados.1. Rudeninės veislės ‘Paprastojo antaninio’ obelys įva<strong>ir</strong>iose Lietuvos<br />
teritorijos vietovėse pradeda žydėti gegužės 11–17 d. (± 3–5 d.). Nustatyta, kad obelų<br />
žydėjimo pradžios dėsningumai teritorijos atžvilgiu nesisk<strong>ir</strong>ia nuo kitų pavasarį<br />
pražystančių augalų fenologinių dėsningumų – anksčiausiai obelys pradeda žydėti<br />
Lietuvos pietiniuose rajonuose <strong>ir</strong> pajūryje.<br />
2. Obelų žydėjimo pradžios vidurkis Lietuvoje yra gegužės 16 d. Dėl klimato<br />
kaitos pastarąjį dešimtmetį obelys pražysta 4–5 dienomis anksčiau už nustatytą<br />
daugiametę datą.<br />
3. Tyrimais nustatyta, kad didesnę įtaką obelų žydėjimo pradžios datų kasmetinei<br />
kaitai turi balandžio mėnesio terminis režimas, t. y. obelų žydėjimo pradžios data<br />
patikimai koreliuoja su balandžio (r = -0,48–(-0,80)) mėnesio vidutine paros oro<br />
temperatūra.<br />
Padėka. Dėkojame Lietuvos tarptautinių mokslo <strong>ir</strong> technologijų plėtros programų<br />
agentūrai už finansinę paramą atliekant šiuos tyrimus.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
Literatūra<br />
1. A h a s R. The phenological calendar of Estonia and its correlation with mean<br />
a<strong>ir</strong> temperature // International Journal of Biometeorology. 2000. Vol. 44(4).<br />
P. 159–166.<br />
2. Ahas R., Aasa A., Menzel A., Fedotova V. G., Sheifinger H. Change in European<br />
spring phenology // International Journal of Climatology. 2002. Vol. 22. Issue 14.<br />
P. 1727–1738.<br />
3. Baronienė V., Romanovskaja D. Klimato šiltėjimo įtaka augalų sezoniniam<br />
vystymuisi Lietuvoje 1961–2003 metais // Vagos. 2005. T. 66(19). P. 24–32.<br />
4. Bukantis A., Rimkus E. Lietuvos agroklimatinių resursų dinamika <strong>ir</strong> prognozės<br />
// Geografija. 1996. Nr. 32. P. 22–27.<br />
5. Chmielewski F.-M., Rötzer Th. Regional trends of the beginning of growing<br />
season in Europe and possible climatic causes / International Conference Progress<br />
in Phenology // Monitoring, Data Analysis, and Global Change Impacts. Reports<br />
of Scientific Conference. Germany: Freising, 2000. P. 34.<br />
6. D e fi l a C., Clot B. Phytophenological trends in Switzerland // International<br />
Journal of Biometeorology. 2001. Vol. 45(4). P. 203–207.<br />
7. D e fi l a C. Phytophenological trends in Switzerland / International Conference<br />
Progress in Phenology // Monitoring, Data Analysis, and Global Change Impacts.<br />
Reports of Scientific Conference. Germany: Freising, 2000. P. 30.<br />
8. K u l i e n ė L. Taikomoji fenologija Lietuvoje. Vilnius:Mokslas, 1983. 115 p.<br />
9. K u l i e n ė L., Tomkus J. Bendroji fenologija. Vilnius, 1990. 160 p.<br />
10. M e n z e l A. Plant Phenological Anomalies in Germany and the<strong>ir</strong> to A<strong>ir</strong><br />
Temperature and NAO // Climatic Change. 2003. Vol. 57(3). P. 243–263.<br />
11. M e n z e l A. Trends in phenological phases in Europe between 1951 and<br />
24
1996 // International Journal of Biometeorology. 2000. Vol. 44(2). P. 76–81.<br />
12. N a c e v i č i u s St. Taikomoji fenologija. Vilnius, 1975. 183 p.<br />
13. R ä i s ä n e n J . , H a n s s o n U . , U l l e r s t i g A . , D ö s c h e r R . ,<br />
Graham L. P., Jones C., Meier H. E. M., Samuelsson P. and Willen U. European<br />
climate in the late twenty-f<strong>ir</strong>st century: regional simulations with two driving<br />
global models and two forcing scenarios // Climate Dynamics. 2004. Vol. 22(1).<br />
P. 13–31.<br />
14. Romanovskaja D. Fenologinių sezonų pradžios augalų indikatorių vystymosi<br />
dėsningumai Lietuvoje 1961–2000 m. laikotarpiu // Žemd<strong>ir</strong>bystė: mokslo darbai<br />
/ LŽI, LŽŪU. Akademija, 2003. T. 84. P. 150–164.<br />
15. R o m a n o v s k a j a D. Klimato šiltėjimo įtaka fenologinių sezonų trukmei<br />
Lietuvos teritorijoje // Žemės ūkio mokslai. 2004. Nr. 1. P. 28–35.<br />
16. Romanovskaya D., Baksiene E. Influence of a thermal mode on the<br />
seasonal phenological phenomena in Lithuania // Ekologija. 2007. Nr. 1.<br />
P. 15–20.<br />
17. Tucker C. J., Slayback D. A., Pinzon J. E. <strong>ir</strong> kt. Higher northern latitude<br />
normalized difference vegetation index and growing season trends from<br />
1982 to 1999 // International Journal of Biometeorology. 2001. Vol. 45(4).<br />
P. 184–190.<br />
18. Доспехов Б. А. Методика полевого опыта. Москва:Колос, 1973. 336 c.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
INFLUENCE OF CLIMATE CHANGE ON THE BEGINNING OF APPLE-<br />
TREE FLOWERING IN LITHUANIA<br />
D. Romanovskaja, E. Bakšienė<br />
Summary<br />
The data of the long-term phenological observation monitoring apple-tree (Malus domestica<br />
Borkh.) variety ‘Paprastasis antaninis’ carried out in Lithuania in 1961–2006 is presented. Longterm<br />
average dates of the beginning of apple-tree flowering and anomalies were established.<br />
Apple-trees on territory of Lithuania begin flowering from 11th of May till 17th of May, on the<br />
average – on 16th of May. Thermal regime of April has a stronger impact (r = -0.48 – (-0.80))<br />
on annual fluctuations of the dates of the beginning of apple-tree flowering .<br />
Key words: apple-trees, a<strong>ir</strong> temperature, beginning of flowering.<br />
25
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
BRAŠKIŲ VEISLIŲ TINKAMUMAS NESEZONINIAM DER-<br />
LIUI IŠAUGINTI IŠ ANKSTI PAVASARĮ NEŠILDOMAME<br />
ŠILTNAMYJE PASODINTŲ<br />
„FRIGO“ DAIGŲ<br />
Nobertas USELIS, Juozas LANAUSKAS, Darius KVIKLYS, Loreta<br />
BUSKIENĖ, Nomeda KVIKLIENĖ,<br />
Pavelas DUCHOVSKIS, Aušra BRAZAITYTĖ, Pranas VIŠKELIS<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>, LT-54333 Babtai, Kauno r.<br />
El. paštas n.uselis@lsdi.lt<br />
Braškių veislių tyrimas buvo atliktas 2003–2004 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong><br />
daržininkystės instituto nešildomame polietileniniame šiltnamyje. Braškės įveistos „frigo“<br />
daigais polietileniniuose durpių maišuose, išdėstytuose ant 1,3 m aukščio atramų. T<strong>ir</strong>tos šešių<br />
veislių braškės: ‘Elsanta’, ‘Kent’, ‘Elkat’, ‘Honeoye’, ‘Saulenė’ <strong>ir</strong> ‘Dangė’. Tyrimo tikslas –<br />
įvertinti braškių veislių augimą, išsivystymą <strong>ir</strong> derlingumą, įveisus jas „frigo“ daigais anksti<br />
pavasarį nešildomuose šiltnamiuose.<br />
Pagal ragelių, lapų <strong>ir</strong> ūsų skaičių vešliausiai augo braškės ‘Dangė’, ‘Saulenė’ <strong>ir</strong> ‘Elsanta’.<br />
Pagal žiedynų <strong>ir</strong> uogų skaičių geriausiai išsivysčiusios buvo ‘Elsanta’ <strong>ir</strong> ‘Kent’, o prasčiausiai<br />
– ‘Dangė’, ‘Honeoye’ <strong>ir</strong> ‘Saulenė’.<br />
Ūkiniu biologiniu požiūriu Lietuvos klimato sąlygomis veisti „frigo“ daigais anksti pavasarį<br />
labiausiai tiko ‘Elsantos’ <strong>ir</strong> ‘Kent’ veislių braškės (derlius buvo atitinkamai 2,41 <strong>ir</strong> 2,25 kg/<br />
m 2 ). Šių braškių lapuose taip pat intensyviau vyko fotosintezė gausiausio derėjimo metu <strong>ir</strong><br />
pakankamai didelis buvo fotosintezės produktyvumas.<br />
Reikšminiai žodžiai: braškės, derlius, „frigo“ daigai, veislės.<br />
Įvadas. Lietuvoje auginama vis daugiau vartoti šviežias tinkamų braškių veislių.<br />
Stengiantis išplėsti šviežių desertinių uogų pateikimą rinkai, kuriamos naujos<br />
nesezoninių braškių auginimo technologijos. Užsienio šalyse, naudojant sk<strong>ir</strong>tingų<br />
tipų priedangas, derlius gaunamas įva<strong>ir</strong>iu metų laiku. Tai priklauso nuo klimato bei<br />
ekonominių sąlygų (Žurawicz, Masny, 2005). Dažniausiai desertinėms braškėms<br />
auginti ne sezono metu naudojami „frigo“ daigai. Šiam tikslui išauginami aukštos<br />
kokybės, stambūs braškių daigai, kurie bent vieną mėnesį laikomi šaldytuve -2°C<br />
temperatūroje. Stambius šaldytuve išlaikytus daigus pasodinus įva<strong>ir</strong>iu metų laiku,<br />
galima sudaryti desertinių uogų auginimo konvejerį. Tačiau neaišku, ar Lietuvos<br />
klimato sąlygomis išaugę nors <strong>ir</strong> reikiamos kokybės braškių „frigo“ daigai derės<br />
pakankamai gausiai.<br />
Labai svarbu pas<strong>ir</strong>inkti <strong>ir</strong> tinkamiausią desertinių braškių auginimo ne sezono<br />
metu technologiją. Vieni autoriai siūlo nesezonines braškes auginti tiesiog šiltnamio<br />
grunte (Lisecka, 1997), kiti teigia, kad geriausia nesezonines braškes auginti veisiant jas<br />
„frigo“ daigais maišuose, išdėstytuose ant į 1,5 m aukštį pakeltų atramų (Radajewska,<br />
Aumiller 1996; Uselis <strong>ir</strong> kt., 2006).<br />
26
Keičiantis uogų auginimo technologijoms, labai svarbu pas<strong>ir</strong>inkti tinkamas<br />
braškių veisles. Kaskart sukuriamos naujos veislės <strong>ir</strong> įva<strong>ir</strong>iose šalyse atliekami jų<br />
tinkamumo auginti pagal vieną ar kitą technologiją tyrimai (Denes, 1997; Kaska <strong>ir</strong> kt.,<br />
1997; Nes, 1997; Turemis <strong>ir</strong> kt., 1997; Van de Waart, 1997; Libek, 2002). Iš Lietuvos<br />
sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute įva<strong>ir</strong>iais laikotarpiais t<strong>ir</strong>tų braškių veislių<br />
auginti lauko sąlygomis pasiūlyta šias braškes: ‘Senga Senganą’, ‘Ventą’, ‘Rubinovyj<br />
kulon’, ‘Redgauntlet’, ‘Nidą’, ‘Jaunę’, ‘Holiday’, ‘Rusanovką’, ‘Dukat’, ‘Induką’,<br />
‘Koroną’, ‘Polką’, ‘Ten<strong>ir</strong>ą’, ‘Kamą’, ‘Kent’, ‘Pandorą’ (Rugienius, Sasnauskas, 2005;<br />
Uselis, 2005). Daugelyje šalių šiltnamių siūloma auginti ‘Elsantą’ (Kaska <strong>ir</strong> kt., 1997;<br />
Nes, 1997; Turemis <strong>ir</strong> kt., 1997; Radajewska, 1998; Žurawicz, Masny , 2005).<br />
Darbo tikslas – įvertinti įva<strong>ir</strong>ių veislių braškių augimą, išsivystymą <strong>ir</strong> derlingumą,<br />
įveisus jas „frigo“ daigais durpių maišuose nešildomuose šiltnamiuose.<br />
Tyrimo objektas <strong>ir</strong> metodai. Braškių veislių tyrimas atliktas 2003–2004 m.<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto nešildomame polietileniniame<br />
šiltnamyje, įveisus braškes „frigo“ daigais durpių maišuose, išdėstytuose ant 1,3 m<br />
aukščio atramų. T<strong>ir</strong>tos šešių veislių braškės: ‘Elsanta’, ‘Kent’, ‘Elkat’, ‘Honeoye’,<br />
‘Saulenė’ <strong>ir</strong> ‘Dangė’.<br />
Bandymams daigai buvo auginami įprastame braškių dauginimo sklype. Daigai<br />
iškasti vėlai rudenį, spalio antroje pusėje. Nuo iškastų daigų buvo nukratytos žemės <strong>ir</strong><br />
nupjauti lapai. Daigai surūšiuoti pagal ragelio skersmenį. Bandymui atrinkti 15–22 mm<br />
skersmens A + kategorijos daigai. Surūšiuoti daigai sudėti į dėžes, išklotas polietilenine<br />
plėvele taip, kad sudėtus daigus būtų galima uždengti <strong>ir</strong> apsaugoti nuo išdžiūvimo. Taip<br />
paruošti <strong>ir</strong> supakuoti daigai laikyti šaldytuve -2° ± 1°C temperatūroje iki sodinimo į<br />
šiltnamį (kovo 25 d). Braškės augintos 20 l talpos polietileniniuose durpių maišuose.<br />
Maišų ilgis – 0,6 m, plotis – 0,3 m. Maišai suguldyti ant 1,2 m atstumais sustatytų 1,3 m<br />
aukščio atramų. Į kiekvieną maišą buvo pasodinta po 7 daigus. Pagal esamą eilių <strong>ir</strong> maišų<br />
išdėstymo schemą į 1 m 2 pasodinta vidutiniškai po devynis daigus, arba 87 tūkst./ha.<br />
Šiltnamyje įrengta lašelinė laistymo sistema, kuria augalams buvo tiekiamas vanduo<br />
su jame išt<strong>ir</strong>pintomis trąšomis.<br />
Bandymo variantai pakartoti po keturis kartus. Kiekviename laukelyje pasodintas<br />
dvidešimt vienas daigas (trys maišai po septynis daigus).<br />
Prieš uogų skynimą buvo įvertintas braškių augumas <strong>ir</strong> išsivystymas, skaičiuojant<br />
kiekvieno pakartojimo viename maiše augančių augalų vidutinį ragelių, lapų, žiedynų<br />
<strong>ir</strong> uogų skaičių. Skinant nustatytas uogų derlius <strong>ir</strong> vidutinė uogos masė.<br />
Grynasis fotosintezės produktyvumas apskaičiuotas, dalijant augalų sausos<br />
masės prieaugį per tam tikrą laikotarpį iš vidutinio lapų pav<strong>ir</strong>šiaus ploto per tą<br />
laikotarpį. Fotosintezės intensyvumas matuotas nešiojama fotosintezės sistema<br />
CI-310, susidedančia iš šių pagrindinių dalių: infraraudonojo CO 2<br />
analizatoriaus,<br />
portatyvinio kompiuterio, programinės įrangos, lapų kameros, prie kurios jungiami<br />
fotosintetiškai aktyvios radiacijos (FAR) <strong>ir</strong> infraraudonas temperatūros jutikliai.<br />
Fotosintezės intensyvumas <strong>ir</strong> produktyvumas nustatytas braškių gausiausio žydėjimo<br />
<strong>ir</strong> gausiausio derėjimo metu. P<strong>ir</strong>muoju atveju buvo saulėta (vidutinė FAR – 698 µmol/<br />
m 2 /s) <strong>ir</strong> šilta (vidutinė oro temperatūra – 26°C). Matuojant fotosintezės intensyvumą<br />
gausiausio braškių derėjimo metu, buvo saulėta (vidutinė FAR – 1522 µmol/m 2 /s) <strong>ir</strong><br />
karšta (vidutinė oro temperatūra – 32°C). Matuota p<strong>ir</strong>moje dienos pusėje.<br />
27
Duomenys statistiškai įvertinti dispersinės analizės metodu, naudojant<br />
kompiuterinę programą ANOVA.<br />
Rezultatai. K e r e l i ų a u g u m a s. Prieš uogų sunokimą visų veislių braškių<br />
kereliai turėjo daugiau negu tris ragelius. Daugiausia ragelių išaugino ‘Dangė’, tačiau,<br />
palyginti su kitų veislių kereliais, šis sk<strong>ir</strong>tumas buvo neesminis (1 lentelė). Iš esmės<br />
daugiausia lapų išaugino ’Elsantos’ braškės. Kitų veislių braškių lapų skaičius iš esmės<br />
nesiskyrė. Iš esmės daugiausia ūsų išaugino braškės ‘Dangė’ <strong>ir</strong> ‘Saulenė’ (1 lentelė).<br />
1 l e n t e l ė. Braškių kerelių augumas, vnt/aug.<br />
Ta b l e 2. Strawberry growth vigour<br />
Babtai, 2003–2004 m.<br />
K e r e l i ų i š s i v y s t y m a s. Iš esmės daugiausia žiedynų išaugino braškės<br />
‘Elsanta’ (2 lentelė). Taip pat daug žiedynų išaugino braškės ‘Kent’ <strong>ir</strong> ‘Elkat’. Iš esmės<br />
mažiausiai žiedynų išaugino ‘Dangė’.<br />
2 l e n t e l ė. Braškių kerelių išsivystymas<br />
T a b l e 2. Strawberry development<br />
Babtai, 2003–2004 m.<br />
Iš esmės daugiausia žiedynų <strong>ir</strong> uogų išaugino braškės ‘Elsanta’ (2 lentelė). Taip<br />
pat daug uogų sunokino <strong>ir</strong> braškės ‘Kent’. Iš esmės mažiausiai uogų išaugino ‘Dangė’.<br />
F o t o s i n t e z ė s i n t e n s y v u m a s. Gausiausio braškių žydėjimo metu<br />
intensyviausia fotosintezė vyko ‘Dangės’ <strong>ir</strong> ‘Honeoye’ braškių lapuose, o ‘Elsantos’<br />
<strong>ir</strong> ‘Saulenės’ lapuose vyravo kvėpavimas (1 pav.).<br />
1 p a v. Neto fotosintezės intensyvumas braškių gausiausio žydėjimo metu<br />
(vidutinė FAR – 698 µmol m -2 s -1 ; vidutinė oro temperatūra – 26°C)<br />
28
F i g. 1. Net photosynthesis intensity at time of strawberry bloom<br />
(PAR average – 698 µmol m -2 s -1 ; a<strong>ir</strong> temperature average -26°C)<br />
Braškių gausiausio derėjimo metu intensyvi fotosintezė užfiksuota visų<br />
braškių veislių lapuose (2 pav.). Nors esminių sk<strong>ir</strong>tumų tarp veislių nenustatyta,<br />
tačiau intensyviausia fotosintezė vyko braškių ‘Kent’ lapuose. Šiek tiek mažesnio<br />
intensyvumo fotosintezė nustatyta ‘Dangės’ <strong>ir</strong> ‘Honeoye’ lapuose. Šių veislių braškių<br />
fotosintezės produktyvumas taip pat buvo mažesnis (3 pav.). Šis likusių veislių augalų<br />
rodiklis buvo panašus.<br />
2 p a v. Neto fotosintezės intensyvumas braškių gausiausio derėjimo metu<br />
(vidutinė FAR – 1522 µmol m -2 s -1 , vidutinė oro temperatūra – 32 o C)<br />
F i g. 2. Net photosynthesis intensity at the time of strawberry full harvest<br />
(PAR average - 1522 µmol m -2 s -1 ; a<strong>ir</strong> temperature average - 32°C)<br />
29
3 p a v. Braškių grynasis fotosintezės produktyvumas<br />
F i g. 3. Photosynthesis productivity of strawberry<br />
D e r l i u s. Iš esmės gausiausiai derėjo braškės ‘Elsanta’ <strong>ir</strong> ‘Kent’ (3 lentelė).<br />
‘Elkat’ derėjo iš esmės prasčiau negu ‘Elsanta’ <strong>ir</strong> ‘Kent’, bet iš esmės gausiau negu<br />
‘Honeoye’, ‘Saulenė’ <strong>ir</strong> ‘Dangė’. Patį mažiausią derlių išaugino ‘Dangė’ <strong>ir</strong> ‘Saulenė’.<br />
3 l e n t e l ė. Braškių derlius<br />
T a b l e 3. Strawberry yield<br />
Babtai, 2003–2004 m.<br />
Aptarimas. Išauginti braškes šiltnamyje ne sezono metu yra brangiau negu<br />
lauke, todėl labai svarbu ne tik sukurti ar pritaikyti pačią geriausią braškių auginimo<br />
technologiją, bet labai svarbu parinkti <strong>ir</strong> pačią geriausią braškių veislę. Vartoti šviežios<br />
sk<strong>ir</strong>tos uogos turi būti didelės, gražios, skanios, tv<strong>ir</strong>tos, paklausios rinkoje, o braškynas<br />
turi būti derlingas. Tai ypač aktualu, kai auginamos „frigo“ daigais įveistos braškės<br />
ne sezono metu. Paprastai anksti pavasarį „frigo“ daigais pasodintos braškės jau po<br />
mėnesio pradeda žydėti, o po antrojo – derėti, todėl labai svarbu parinkti tokią braškių<br />
veislę, kuri, veisiama „frigo“ daigais, jau po dviejų mėnesių išaugintų gausų <strong>ir</strong> geros<br />
kokybės derlių.<br />
Tyrimai parodė, kad pagal ragelių, lapų <strong>ir</strong> ūsų skaičių daugeliu atveju vešliausiai<br />
augo braškės ‘Dangė’, ‘Saulenė’ <strong>ir</strong> ‘Elsanta’. Kiti autoriai taip pat nurodo, kad braškės<br />
‘Elsanta’ vešliai auga šiltnamiuose, pasodinus jas „frigo“ daigais (Kaska <strong>ir</strong> kt., 1997).<br />
Tačiau pagal žiedynų <strong>ir</strong> uogų skaičių geriausiai išsivysčiusios buvo braškės ‘Elsanta’<br />
<strong>ir</strong> ‘Kent’, prasčiausiai – ‘Dangė’, ‘Honeoye’ <strong>ir</strong> ‘Saulenė’.<br />
Tyrimai parodė, kad ne sezono metu derlingiausios yra „frigo“ daigais įveistos<br />
‘Elsantos’ <strong>ir</strong> ‘Kent’ braškės. Geriausiai buvo išsivystę <strong>ir</strong> šių veislių kereliai. Prasčiausiai<br />
derėjo ‘Dangė’ <strong>ir</strong> ‘Saulenė’: jų derlingumas buvo iki šešių kartų mažesnis negu braškių<br />
30
‘Elsanta’.<br />
Tyrimo metu buvo matuotas neto fotosintezės intensyvumas braškių lapuose<br />
<strong>ir</strong> nustatytas grynasis fotosintezės produktyvumas augaluose. Fotosintezės<br />
produktyvumas – tai organinių medžiagų kiekis, kurį pagamina lapo pav<strong>ir</strong>šiaus ploto<br />
vienetas per laiko vienetą. Tai yra vienas iš derliaus veiksnių. Jo dydis priklauso ne<br />
tik nuo fotosintezės intensyvumo, bet <strong>ir</strong> nuo augalo asimiliacinio pav<strong>ir</strong>šiaus ploto,<br />
fotosintezės trukmės bei augalo kvėpavimo intensyvumo (Gabryś <strong>ir</strong> kt., 1998). Grynasis<br />
fotosintezės produktyvumas naudojamas t<strong>ir</strong>iant įva<strong>ir</strong>ių braškių auginimo technologijų<br />
efektyvumą (Oda <strong>ir</strong> Yanagi, 1997; Bradan <strong>ir</strong> kt., 2002). Mūsų tyrimų sąlygomis<br />
fotosintezės intensyvumas priklausė nuo braškių augimo tarpsnio. Žydėjimo metu<br />
intensyviausia fotosintezė vyko ‘Dangės’ <strong>ir</strong> ‘Honeoye’ braškių lapuose. Gausiausio<br />
derėjimo metu intensyviausia fotosintezė vyko veislės ‘Kent’ augalų lapuose, nedaug<br />
atsiliko <strong>ir</strong> ‘Elsanta’. Šios veislės braškės buvo <strong>ir</strong> derlingiausios. Kadangi fotosintezės<br />
intensyvumas matuojamas ant vieno lapo tik kelias minutes <strong>ir</strong> priklauso nuo aplinkos<br />
sąlygų, jis ne visada rodo augalų derlingumą (Sharma-Natu <strong>ir</strong> Ghildiyal, 2005). Mūsų<br />
tyrimuose prasčiausiai derėjo braškės ‘Dangė’ <strong>ir</strong> ‘Saulenė’. ‘Dangės’ fotosintezės<br />
intensyvumas buvo mažiausias gausiausio derėjimo metu, o ‘Saulenės’ jis buvo<br />
panašus į kitų veislių braškių. ‘Saulenės’ grynasis fotosintezės produktyvumas buvo<br />
vienas didžiausių. Pastebėta, kad šių veislių augalai buvo vešliausi, tačiau žiedynų <strong>ir</strong><br />
uogų išaugino mažiau negu kitų veislių augalai. Derlingiausios veislės išaugino ne<br />
tik vešliausius kerelius, bet <strong>ir</strong> daugiausia žiedynų bei uogų. Tai būtų galima paaiškinti<br />
asimiliatų pasisk<strong>ir</strong>stymu tarp augalo dalių: mažiau derlingų veislių jie galėjo patekti į<br />
ūsus, kurių šios veislės augino daugiausia, o derlingų – į uogas. Taip galima paaiškinti<br />
vienų ar kitų „frigo“ daigais įveistų braškių veislių tinkamumą auginti nešildomuose<br />
šiltnamiuose.<br />
Tyrimai parodė, kad ūkiniu biologiniu požiūriu geriausiai tinka auginti Lietuvos<br />
klimato sąlygomis išaugintais „frigo“ daigais anksti pavasarį įveistas ‘Elsantos’ <strong>ir</strong><br />
‘Kent’ veislių braškes. Dėl per mažo derlingumo ‘Dangės’ <strong>ir</strong> ‘Saulenės‘ veislių braškes<br />
visai netinka auginti pagal šią technologiją.<br />
Išvados. 1. ‘Dangės’, ‘Saulenės’ <strong>ir</strong> ‘Elsantos’ veislių braškės, įveistos pavasarį<br />
„frigo“ daigais nešildomame šiltnamyje, pagal ragelių, lapų <strong>ir</strong> ūsų skaičių auga<br />
vešliausiai.<br />
2. Pagal žiedynų <strong>ir</strong> uogų skaičių geriausiai išsivysčiusios yra braškės ‘Elsanta’ <strong>ir</strong><br />
‘Kent’, prasčiausiai – ‘Dangė’, ‘Honeoye’ <strong>ir</strong> ‘Saulenė’.<br />
3. Derlingiausios yra pavasarį nešildomame šiltnamyje „frigo“ daigais įveistos<br />
braškės ‘Elsanta’ <strong>ir</strong> ‘Kent’ (jų derlius – atitinkamai 2,41 <strong>ir</strong> 2,25 kg/m 2 ). Šių braškių<br />
lapuose intensyviau vyko fotosintezė gausiausio derėjimo metu <strong>ir</strong> nuo žydėjimo iki<br />
derėjimo buvo pakankamai didelis fotosintezės produktyvumas.<br />
Padėka. Autoriai dėkoja Tarptautinių mokslo <strong>ir</strong> technologijų plėtros programos<br />
agentūrai už paramą atliekant šiuos tyrimus.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
31
Literatūra<br />
1. B r a d a n E. Z., Salazar S., Brandan de Weht C.I., del V. Ortiz N.,<br />
Vallejo L. Plant harvest index and VA Mycorrhizae evaluation in frigo strawberry<br />
(Fragaria × ananasas Duch. cv. Selva) plants in a highland nursery // Acta<br />
Horticulturae. 2002. N 567. P. 293–295.<br />
2. Dénes F. Performance of new strawberry cultivars under hungarian<br />
conditions // Acta Horticulturae. 1997. N 439. P. 285–290.<br />
3. Gabry H., Kacperska A., Kopcewicz J., Lewak S., Starck Z., Strza³ka K., Tretyn<br />
A. Podstawy fizjologii ro lin. Warszawa: Wydawnictwo Naukowe PWN, 1998.<br />
P. 725.<br />
4. Kaska N., Türemis N., Kafkas S., Çömlekçioglu N. The performance of some<br />
cultivars grown under high tunnels in the climatic condition of Adana (Turkey)<br />
// Acta Horticulturae. 1997. N 439. P. 297–300.<br />
5. Libek A. Evaluation of strawberry cultivars in Estonia // Acta Horticulturae. 2002.<br />
N 567. P. 207–210.<br />
6. Lisecka J. Sterovana uprawa truskawki // Ogolnopolska konferencja truskawkowa.<br />
Skierniewice, 1997. P. 25–31.<br />
7. Nes A. Evaluation of strawberry cultivars in Estonia // Acta Horticulturae. 1997.<br />
N 439. P. 275–280.<br />
8. O d a Y., Yanagi T. Growth delay of ‘Hokowase’ strawberry plants grown in<br />
forcing culture // Acta Horticulturae. 1997. N 439. P. 589–596.<br />
9. Radajewska B., Aumiller A. Influence of cultivation system on the yield of<br />
strawberries in an unheated glasshouse // Acta Horticulturae. 1996. N 439.<br />
P. 481–484.<br />
10. Radajewska B. Uprawy sadownicze pod oslonami. Poznan, 1998. 131 p.<br />
11. Rugienius R., Sasnauskas A. Braškių veislių <strong>ir</strong> hibridinių klonų tyrimas //<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai, 2005. T. 24(1). P. 34–41.<br />
12. S h a r m a - N a t u P., Ghildiyal M.C. Potential targets for improving<br />
photosynthesis and crop yield // Current Sciences. 2005. Vol. 88. N 12.<br />
P. 1918–1928.<br />
13. Türemis N., Kaska N., Kafkas S., Çömlekçioglu N. Comparison of yield<br />
and quality of strawberry cultivars using frigo plants and fresh runners<br />
rooted in pots (1993–94 growing season) // Acta Horticulturae. 1997. N 439.<br />
P. 537–542.<br />
14. Uselis N. Investigation of strawberry cultivars for commercial growing in<br />
Lithuania // Fruit – growing. Samochvaloviči, 2005. V. 17(2). P. 314–319.<br />
15. U s e l i s N . , L a n a u s k a s J . , D u c h o v s k i s P. , B r a z a i t y t ė A . ,<br />
Viškelis P., Šabajevienė G. „Frigo“ daigais pasodintų braškių Elsanta auginimo<br />
būdai šiltnamyje // Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai, 2006. T. 25(1). P. 56–63.<br />
16. Van de Waart A. J. P. cultivar trials with overbearing strawberries in the Netherlands<br />
// Acta Horticulturae. 1997. N 439. P. 281–284.<br />
17. Žurawicz E., Masny A. Uprawa truskawek w polu i pod oslonami. Krakow, 2005.<br />
140 p.<br />
32
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
STRAWBERRY CULTIVAR SUITABILITY FOR NONSEASONAL PRO-<br />
DUCTION IN UNHEATED GREENHOUSE<br />
N. Uselis, J. Lanauskas, D. Kviklys, L. Buskienė, N. Kviklienė, P. Duchovskis,<br />
A. Brazaitytė, P. Viškelis<br />
Summary<br />
Evaluation of strawberry cultivars ‘Elsanta’, ‘Kent’, ‘Elkat’, ‘Honeoye’, ‘Saulenė’ and<br />
‘Dangė’ for non-seasonal production in unheated plastic greenhouse was performed in 2003-<br />
2004 at the Lithuanian Institute of Horticulture. Strawberries were established with frigo plants<br />
in early spring. Peat-filled plastic sacks were used as substrate. Sacks were located on shelvings<br />
of 1.3 m height. Plant growth, development and yield were evaluated.<br />
‘Dangė’, ‘Saulenė’ and ‘Elsanta’ strawberries had the biggest number of crowns, leaves<br />
and runners. ‘Elsanta’ and ‘Kent’ had the biggest amount of flower clusters and berries. The least<br />
number of flower clusters and berries produced ‘Dangė’, ‘Honeoye’ and ‘Saulenė’ strawberries.<br />
The most suitable for advanced production were strawberries of cvs. ‘Elsanta’ and ‘Kent’.<br />
They produced respectively 2.41 and 2.25 kg of berries per square meter. ‘Elsanta’ and ‘Kent’<br />
strawberries distinguished themselves by intensive photosynthesis at full harvest and rather<br />
high photosynthetic productivity since bloom until harvest. The least yield was of ‘Dangė’ and<br />
‘Saulenė’ strawberries.<br />
Key words: cultivars, frigo plants, strawberries, yield.<br />
33
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
BRAŠKIŲ ‘SENGA SENGANA’ PRISITAIKYMAS PRIE DIF-<br />
ERENCIJUOTO IR KOMPLEKSINIO UV-B SPINDULIUOTĖS<br />
IR OZONO POVEIKIO<br />
Aušra BRAZAITYTĖ, Jurga SAKALAUSKAITĖ,<br />
Pavelas DUCHOVSKIS, Jūratė Bronė ŠIKŠNIANIENĖ,<br />
Giedrė SAMUOLIENĖ, Raimonda ULINSKAITĖ,<br />
Kęstutis BARANAUSKIS, Akvilė URBONAVIČIŪTĖ,<br />
Gintarė ŠABAJAVIENĖ, Bronislovas GELVONAUSKIS*, Nobertas<br />
USELIS, Ilona VAGUSEVIČIENĖ**<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>, LT-54333 Babtai, Kauno r.<br />
El. paštas a.brazaityte@lsdi.lt<br />
*Augalų genų bankas, Stoties g. 2, LT-58343 Akademija, Kėdainių r.<br />
** Lietuvos žemės ūkio universitetas, LT-53067 Akademija, Kauno r.<br />
2005 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto fitotrono komplekse nustatytas<br />
diferencijuotas <strong>ir</strong> kompleksinis UV-B spinduliuotės bei ozono poveikis braškių augimui <strong>ir</strong><br />
fotosintezės pigmentų pokyčiams bei jų prisitaikymo prie šių stresorių galimybės. Poveikis<br />
stresą sukeliančiais veiksniais buvo sk<strong>ir</strong>stomas į du laikotarpius: adaptacijos <strong>ir</strong> pagrindinį. Ozono<br />
koncentracija adaptacijos laikotarpiu buvo 80 µg m -3 , o pagrindinio poveikio – 240 µg m -3 . Tokia<br />
koncentracija buvo palaikoma 7 val. per dieną, penkias dienas per savaitę. UV-B spinduliuotės<br />
dozė adaptacijos laikotarpiu buvo 4 kJ m -2 d -1 , o pagrindinio poveikio metu – 8 kJ m -2 d -1 .<br />
Šios dozės buvo palaikomos savaitę. Didžiausias braškių fotosintezės pigmentų sistemos<br />
prisitaikymo efektas nustatytas tada, kai adaptacijos laikotarpiu augalų poveikis ozonu buvo<br />
silpnas, o pagrindinio poveikio laikotarpiu jie gavo didelę UV-B spinduliuotės dozę (8 kJ m -2 d -1 ).<br />
Per trumpą laiką braškėse, pagrindinio poveikio metu gavusiose UV-B, įvyko tik fiziologinė<br />
adaptacija, o morfologinė nepas<strong>ir</strong>eiškė, nes sausos masės bei lapų ploto prieaugis nebuvo<br />
nustatytas. Braškių fotosintezės pigmentų sistema, adaptacijos laikotarpiu paveikta silpnesniais<br />
stresoriais, neprisitaikė prie didesnės ozono dozės pagrindinio poveikio metu.<br />
Reikšminiai žodžiai: augimas, braškė (Fragaria x ananassa Duch.), fotosintezės pigmentai,<br />
ozonas, UV-B spinduliuotė.<br />
Įvadas. Dėl stratosferos ozono sluoksnio suplonėjimo žemės pav<strong>ir</strong>šių pasiekia vis<br />
didesnis UV-B spinduliuotės kiekis (Runeckles and Krupa 1994; Madronich <strong>ir</strong> kt., 1998;<br />
Reddy and Hodges, 2000). Padidėjusi UV-B radiacija lemia morfologinį, fiziologinį<br />
bei metabolitinį augalų atsaką į pat<strong>ir</strong>tą stresą: sumažėja augalų aukštis, stiebo ilgis,<br />
lapų plotas (Correia <strong>ir</strong> kt., 1999; Wei Gao <strong>ir</strong> kt.; 2003; Li-Xia <strong>ir</strong> kt., 2005; Julkunen-<br />
Tiitto <strong>ir</strong> kt., 2005), pažeidžiamos fotosintezės <strong>ir</strong> fitohormonų sistemos, sutrinka genų<br />
aktyvumas (Tevini, 1994; Rozema <strong>ir</strong> kt., 1997; Jansen <strong>ir</strong> kt., 1998; Hollosy, 2002),<br />
padidėja UV-B absorbuojančių junginių – flavonoidų (Caldwell <strong>ir</strong> kt., 1994; Olson <strong>ir</strong><br />
34
kt., 1999).<br />
Nuo UV-B spinduliuotės intensyvumo labai priklauso priežemio ozono<br />
formavimosi intensyvumas. Ozonas, kaip labai stiprus oksidatorius, sumažina augalų<br />
biomasę, sukelia tiesioginius augalų lapų pažeidimus, slopina fotosintezę, mažina<br />
produktyvumą (Heath, 1996; Ojanperä <strong>ir</strong> kt., 1998; Pleijel <strong>ir</strong> kt., 1999; Reddy and<br />
Hodges, 2000; Kleier <strong>ir</strong> kt., 2001; Saitanis <strong>ir</strong> kt., 2001).<br />
Kadangi šie stresoriai yra glaudžiai susiję, labai aktualūs tampa kompleksinio<br />
UV-B <strong>ir</strong> priežemio ozono poveikio augmenijai tyrimai. Augalų atsakas į kelis stresus<br />
dažnai sk<strong>ir</strong>iasi nuo atsako į vieną stresą individualiai (Mooney and Winner, 1991;<br />
Godbold,1998; Whitfield <strong>ir</strong> kt., 1998; Kleier <strong>ir</strong> kt., 2001; Alexieva <strong>ir</strong> kt., 2003). Kai<br />
kurie autoriai teigia, kad prisitaikymas prie vieno stresoriaus gali sumažinti toleranciją<br />
kitiems stresams (Godbold, 1998; Alexieva <strong>ir</strong> kt., 2003). Mūsų atlikti tyrimai parodė,<br />
kad veikiant rūgščiam lietui <strong>ir</strong> sunkiesiems metalams gerokai sumažėja augalų<br />
atsparumas žemai temperatūrai (Duchovskis <strong>ir</strong> kt., 2002; Duchovskis <strong>ir</strong> kt., 2003).<br />
Tačiau kiti autoriai teigia, kad, kai augalų adaptacijos prie sk<strong>ir</strong>tingų nepalankių išorinių<br />
veiksnių mechanizmai yra panašūs, augalai prisitaiko prie vieno nepalankaus veiksnio<br />
<strong>ir</strong> tampa atsparesni kitiems stresoriams (Larcher, 1995; Godbold, 1998; Alexieva <strong>ir</strong><br />
kt., 2003). Kaip parodė atlikti tyrimai, augalai, prisitaikę augti d<strong>ir</strong>vožemyje, kuriame<br />
vario <strong>ir</strong> nikelio koncentracijos buvo didesnės, tapo atsparesni <strong>ir</strong> kitiems sunkiesiems<br />
metalams (švinui, cinkui), o druskingesnis d<strong>ir</strong>vožemis gali padidinti augalų atsparumą<br />
ekstremalioms temperatūroms (Larcher, 1995).<br />
Literatūros duomenimis, braškės prisk<strong>ir</strong>iamos prie vidutiniškai jautrių UV-B<br />
spinduliuotei (Heijari <strong>ir</strong> kt., 2006) <strong>ir</strong> palyginti nejautrių ozonui augalų (Reddy, Hodges,<br />
2000), tačiau jų jautrumas priklauso nuo veislės (Keutgen <strong>ir</strong> kt., 1997b; Keutgen, Lenz,<br />
2001). Literatūroje neradome duomenų, ar veikiant tokiems stresoriams kaip ozonas<br />
<strong>ir</strong> UV-B spinduliuotė, braškės prisitaiko prie didesnio pakartotinio jų poveikio.<br />
Darbo tikslas – nustatyti diferencijuotą <strong>ir</strong> kompleksinį UV-B spinduliuotės bei<br />
ozono poveikį braškių augimui <strong>ir</strong> fotosintezės pigmentų pokyčiams bei jų prisitaikymo<br />
prie šių stresorių galimybes.<br />
Tyrimo sąlygos <strong>ir</strong> metodai. Vegetaciniai bandymai buvo atlikti LSDI Augalų<br />
fiziologijos laboratorijos fitotrono komplekse. Tyrimams naudotos ‘Senga Sengana’<br />
veislės braškės (Fragaria × ananassa Duch.). Poveikis streso veiksniais buvo sk<strong>ir</strong>stomas<br />
į du laikotarpius: adaptacijos <strong>ir</strong> pagrindinį. Ozono koncentracija adaptacijos laikotarpiu<br />
buvo 80 µg m -3 , o pagrindinio poveikio – 240 µg m -3 . Tokia koncentracija buvo<br />
palaikoma 7 val. per dieną, penkias dienas per savaitę. UV-B spinduliuotės dozė<br />
adaptacijos laikotarpiu buvo 4 kJ m -2 d -1 , o pagrindinio poveikio metu – 8 kJ m -2 d -1 .<br />
Šios dozės buvo palaikomos septynias dienas per savaitę. Kiekvienas etapas truko<br />
savaitę. Ozonas buvo generuojamas generatoriumi OSR-8 (Ozone Solutions, Inc.), o jo<br />
koncentracija matuojama nešiojamu ozono monitoriumi OMC-1108 (Ozone solutions,<br />
Inc.). UV-B spinduliuotės poveikiui sudaryti buvo naudojamos lempos Philips TL<br />
40W/12 RS UV-B Medical. UV-B spinduliuotės intensyvumas <strong>ir</strong> dozės nustatytos<br />
radiometru VLX-3W (Vilber Lourmat, France). Vidutinis UV-B lempų intensyvumas<br />
fitotrono kameroje – 0,0571 mW cm -2 , per 30 min. sudaroma 1 kJ m -2 UV-B dozė.<br />
Bandymams braškių daigai pasodinti į 5 l talpos vegetacinius indus, neutralios<br />
reakcijos (pH 6–6,5) durpių substrate. Į kiekvieną vegetacinį indą pasodinta po tris<br />
35
augalus. Pasodintos braškės apie mėnesį augintos vegetacinėje aikštelėje, po to<br />
perneštos į fitokameras, kur temperatūra dieną buvo 21°C, naktį – 17°C, fotoperiodas<br />
– 16 val., šviesos šaltinis – SON-T Agro (PHILIPS) lempos. Bandymo metu augalai<br />
buvo laistomi pagal poreikį. Pasibaigus ozono <strong>ir</strong> UV-B spinduliuotės poveikiui, augalai<br />
dar mėnesį buvo laikomi vegetacinėje aikštelėje <strong>ir</strong> stebima naujų lapų regeneracija.<br />
Asimiliacinis lapų plotas nustatytas matuojant lapų ploto matuokliu CI-202 (CID<br />
Inc., USA). Braškių augalų sausa masė nustatyta džiovinant 105°C temperatūroje<br />
laboratorinėje džiovinimo spintoje VENTICELL 222 (BMT, Čekija). Šaknų <strong>ir</strong><br />
antžeminės dalies santykis apskaičiuotas iš sausos atitinkamų augalo dalių masės. Šios<br />
analizės atliktos ozono <strong>ir</strong> UV-B spinduliuotės poveikio pabaigoje.<br />
Fotosintezės pigmentų koncentracija buvo nustatyta pasibaigus adaptaciniam <strong>ir</strong><br />
pagrindiniam poveikiui <strong>ir</strong> praėjus mėnesiui nuo poveikio pabaigos. Jų kiekis žaliuose<br />
braškių lapuose nustatytas pagal Vetšteino metodiką (Wettstein, 1957) 100% acetono<br />
ekstrakte, naudojant Genesis 6 spektrofotometrą (ThermoSpectronic, USA). Matavimai<br />
atlikti trimis biologiniais pakartojimais.<br />
Vidurkiai <strong>ir</strong> standartinės paklaidos apskaičiuoti naudojant MS EXCEL statistinę<br />
programą. Duomenų patikimumui įvertinti naudota statistinė programa ANOVA,<br />
variantų, veiktų ozonu, sk<strong>ir</strong>tumų nuo kontrolės reikšmingumas nustatytas Fišerio<br />
LSD testu (p < 0,05).<br />
Rezultatai. Po pagrindinio poveikio ozonu tarp braškių sausos masės esminių<br />
sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta, tačiau kiek mažesnė ji buvo tų braškių, kurios adaptacijos<br />
laikotarpiu nebuvo veiktos ozonu (1 pav., a). Braškių, kurios adaptacijos laikotarpiu<br />
buvo veiktos arba ozonu, arba UV-B spinduliuote, sausa masė po pagrindinio poveikio<br />
ozonu buvo panaši. Braškių, kurios adaptacijos laikotarpiu nebuvo veiktos stresoriais,<br />
sausa masė po pagrindinio poveikio UV-B spinduliuote buvo šiek tiek mažesnė nei visai<br />
jokio poveikio nepatyrusių augalų (1 pav., b). Braškių, kurios adaptacijos laikotarpiu<br />
buvo paveiktos arba UV-B spinduliuote, arba ozonu, sausa masė buvo atitinkamai 2<br />
<strong>ir</strong> 2,5 karto mažesnė negu visai neveiktų augalų <strong>ir</strong> atitinkamai 1,5 <strong>ir</strong> 2 kartus mažesnė<br />
nei tų augalų, kurie adaptacijos laikotarpiu nebuvo veikti stresoriais. Analogiškai kaip<br />
sausa masė formavosi <strong>ir</strong> braškių asimiliacinis lapų plotas (2 pav.).<br />
Adaptacijos laikotarpiu paveikus braškes ozonu <strong>ir</strong> UV-B spinduliuote, pigmentų<br />
kiekio braškių lapuose sumažėjimas buvo neesminis (3 pav., a). Kiek didesnį neigiamą<br />
poveikį fotosintezės pigmentų kiekiui braškių lapuose turėjo UV-B spinduliuotė.<br />
Tačiau po adaptacijos laikotarpio paveiktose braškėse žymiai sumažėjo chlorofilo<br />
a <strong>ir</strong> b santykis (3 pav., b). Po pagrindinio poveikio ozonu pigmentų kiekis iš esmės<br />
sumažėjo <strong>ir</strong> stresoriais veiktų, <strong>ir</strong> neveiktų adaptacijos laikotarpiu braškių lapuose,<br />
tačiau chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis juose buvo panašus (3 pav., c <strong>ir</strong> d). Po pagrindinio<br />
poveikio UV-B spinduliuote esminių pigmentų kiekio sk<strong>ir</strong>tumų tarp paveiktų stresoriais<br />
<strong>ir</strong> nepaveiktų braškių nebuvo (3 pav., e). Šiek tiek mažesnis pigmentų kiekis buvo<br />
adaptacijos laikotarpiu nepaveiktų stresoriais braškių lapuose, palyginti su augalais,<br />
kurie adaptacijos laikotarpiu buvo paveikti arba ozonu, arba UV-B spinduliuote.<br />
Chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis šiose braškėse taip pat buvo mažesnis (3 pav., f).<br />
36
1 p a v. Braškių sausa masė po septynių parų 4 kJ m -2 d -1 UV-B (UV) <strong>ir</strong><br />
80 µg m -3 d -1 ozono (O) poveikio (adaptacija) bei po septynių parų 8 kJ m -2 d -1 UV-B<br />
spinduliuotės <strong>ir</strong> 240 µg m -3 d -1 ozono poveikio. Kontrolė pažymėta K + K,<br />
a – pagrindinis poveikis ozonu, b – pagrindinis poveikis UV-B spinduliuote.<br />
F i g. 1. Dry weight of strawberry after 7 days cultivation under 4 kJ m -2 d -1 UV-B (UV)<br />
<strong>ir</strong> 80 µg m -3 d -1 ozone (O) conditions (adaptation) and after 7 days<br />
under 8 kJ m -2 d -1 UV-B and 240 µg m -3 d -1 ozone (extreme effect).<br />
Control marked C + C. a – main effect by ozone,<br />
b – main effect by UV-B radiation.<br />
2 p a v. Braškių asimiliacinis lapų plotas (paaiškinimai kaip 1 pav.);<br />
a – pagrindinis poveikis ozonu, b – pagrindinis poveikis UV-B spinduliuote.<br />
Esminiai sk<strong>ir</strong>tumai nuo kontrolinių augalų pažymėti žvaigždute *;<br />
p < 0,05 (vidurkis ± SD, n = 3).<br />
F i g. 2. Leaf area of strawberry (abbreviations as in fig. 1).<br />
a – main effect by ozone, b – main effect by UV-B radiation.<br />
Significant differences from control treatment is denoted by an asterisk * under<br />
p < 0.05 (mean ± SD; n = 3).<br />
37
3 p a v. Pigmentų kiekis braškių lapuose (paaiškinimai kaip 1 pav.);<br />
a – adaptacijos laikotarpis, b – chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis adaptacijos laikotarpiu,<br />
c – pagrindinis poveikis ozonu, d – chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis po pagrindinio<br />
poveikio ozonu, e – pagrindinis poveikis UV-B spinduliuote,<br />
f – chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis po pagrindinio poveikio UV-B spinduliuote.<br />
Esminiai sk<strong>ir</strong>tumai nuo kontrolinių augalų pažymėti žvaigždute *;<br />
p < 0,05 (vidurkis ± SD, n = 3).<br />
F i g. 3. Pigments content in strawberry leaves (abbreviations as in fig. 1).<br />
a – adaptive period, b – chlorophyll a and b ratio under adaptive period,<br />
c – main effect by ozone, d - chlorophyll a and b ratio after main effect by ozone,<br />
e – main effect by UV-B radiation, f - chlorophyll a and b ratio after main effect by<br />
UV-B radiation. Significant differences from control treatment is<br />
denoted by an asterisk * under p < 0.05 (mean ± SD; n = 3).<br />
38
4 p a v. Pigmentų kiekis braškių lapuose praėjus mėnesiui po pagrindinio poveikio<br />
(paaiškinimai kaip 1 pav.); a – pagrindinis poveikis ozonu, b – chlorofilo a <strong>ir</strong> b<br />
santykis po pagrindinio poveikio ozonu, c – pagrindinis poveikis UV-B<br />
spinduliuote, d – chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis po pagrindinio poveikio UV-B<br />
spinduliuote. Esminiai sk<strong>ir</strong>tumai nuo kontrolinių augalų pažymėti žvaigždute *;<br />
p < 0,05 (vidurkis ± SD, n = 3).<br />
F i g. 4. Pigments content in strawberry leaves after one month<br />
(abbreviations as in fig. 1). a – main effect by ozone, b - chlorophyll a and b ratio<br />
after main effect by ozone, c – main effect by UV-B radiation, d - chlorophyll a and b<br />
ratio after main effect by UV-B radiation. Significant differences from<br />
control treatment is denoted by an asterisk * under p < 0.05 (mean ± SD; n = 3).<br />
Adaptacijos laikotarpiu paveikus braškes ozonu <strong>ir</strong> UV-B spinduliuote, pigmentų<br />
kiekio braškių lapuose sumažėjimas buvo neesminis (3 pav., a). Kiek didesnį neigiamą<br />
poveikį fotosintezės pigmentų kiekiui braškių lapuose turėjo UV-B spinduliuotė.<br />
Tačiau po adaptacijos laikotarpio paveiktose braškėse žymiai sumažėjo chlorofilo<br />
a <strong>ir</strong> b santykis (3 pav., b). Po pagrindinio poveikio ozonu pigmentų kiekis iš esmės<br />
sumažėjo <strong>ir</strong> stresoriais veiktų, <strong>ir</strong> neveiktų adaptacijos laikotarpiu braškių lapuose,<br />
tačiau chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis juose buvo panašus (3 pav., c <strong>ir</strong> d). Po pagrindinio<br />
poveikio UV-B spinduliuote esminių pigmentų kiekio sk<strong>ir</strong>tumų tarp paveiktų stresoriais<br />
<strong>ir</strong> nepaveiktų braškių nebuvo (3 pav., e). Šiek tiek mažesnis pigmentų kiekis buvo<br />
adaptacijos laikotarpiu nepaveiktų stresoriais braškių lapuose, palyginti su augalais,<br />
kurie adaptacijos laikotarpiu buvo paveikti arba ozonu, arba UV-B spinduliuote.<br />
Chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis šiose braškėse taip pat buvo mažesnis (3 pav., f).<br />
39
Praėjus mėnesiui po pagrindinio poveikio ozonu, pigmentų kiekis buvo šiek tiek<br />
mažesnis tose braškėse, kurios adaptacijos laikotarpiu patyrė arba ozono, arba UV-B<br />
spinduliuotės poveikį (4 pav., a). Braškių, kurios adaptacijos laikotarpiu nepatyrė<br />
stresorių poveikio, lapuose pigmentų kiekis buvo beveik toks pat kaip kontrolinių augalų<br />
lapuose. Chlorofilų a <strong>ir</strong> b santykis įva<strong>ir</strong>iai veiktose ar neveiktose braškėse iš esmės<br />
nesiskyrė (4 pav., b). Praėjus mėnesiui po pagrindinio poveikio UV-B spinduliuote,<br />
pigmentų kiekis buvo iš esmės mažesnis tose braškėse, kurios adaptacijos laikotarpiu<br />
nepatyrė stresorių poveikio (4 pav., c). Braškių, kurios adaptacijos laikotarpiu buvo<br />
veiktos arba ozonu, arba UV-B spinduliuote, lapuose pigmentų kiekis buvo didesnis<br />
negu kontrolinių augalų lapuose. Ypač šis rodiklis padidėjo braškėse, kurios adaptacijos<br />
laikotarpiu buvo paveiktos ozonu. Šių braškių lapuose buvo didesnis <strong>ir</strong> chlorofilo a<br />
<strong>ir</strong> b santykis (4 pav., d).<br />
Aptarimas. Streso poveikis augalams priklauso nuo poveikio trukmės <strong>ir</strong> stiprumo<br />
(Larcher, 1995; Godbold, 1998; Alexieva <strong>ir</strong> kt., 2003). Nestiprus adaptacinis poveikis<br />
ozonu <strong>ir</strong> UV-B spinduliuote tik šiek tiek sumažino pigmentų kiekį braškių lapuose,<br />
tačiau, kaip parodė sumažėjęs chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis, jautriau į stresorių poveikį<br />
reagavo chlorofilas a. Literatūroje randama duomenų, kad chlorofilas a <strong>ir</strong> b yra vienodai<br />
jautrūs ozono poveikiui (Admunson <strong>ir</strong> kt., 1991; El-Khatib, 2003), o veikiant UV-B<br />
spinduliuote chlorofilo a <strong>ir</strong> karotinoidų kiekis lieka stabilus, tik šiek tiek sumažėja<br />
chlorofilo b kiekis (Barsig <strong>ir</strong> kt., 2000). Tačiau paprastai augalus vienu metu gali veikti<br />
keli neigiami veiksniai. Nestiprus <strong>ir</strong> trumpai veikiantis vienas veiksnys gali neutralizuoti<br />
kito, po jo einančio stipresnio veiksnio poveikį, sužadindamas kai kuriuos apsauginius<br />
mechanizmus (Alexieva <strong>ir</strong> kt., 2003). Fotosintezės aparatas jautriai reaguoja į įva<strong>ir</strong>ių<br />
stresorių poveikį. Jo veikla susijusi su fotosintezės pigmentais – bendru chlorofilų <strong>ir</strong><br />
karotinoidų kiekiu bei karotinu, kurie dalyvauja apsaugant fotosistemas nuo<br />
fotooksidacinio streso (Guidi <strong>ir</strong> kt., 1997). Literatūroje nurodoma, kad nedidelė UV-B<br />
spinduliuotė gali stimuliuoti antioksidacines apsaugos sistemas <strong>ir</strong> padidinti toleranciją<br />
kitiems neigiamiems veiksniams, pavyzdžiui, ozonui (Polle, 1997; Schnitzler <strong>ir</strong> kt.,<br />
1999). Mūsų tyrimų duomenys tokių dėsningumų neparodė. Priešingai – nestiprus<br />
poveikis ozonu adaptacijos laikotarpiu padidino pigmentų kiekį braškių lapuose po<br />
stipresnio poveikio UV-B spinduliuote, palyginti su augalais, kurie nepatyrė adaptacinio<br />
poveikio (3 pav., e). Panaši braškių reakcija buvo <strong>ir</strong> į stipresnį UV-B spinduliuotės<br />
poveikį po to, kai adaptacijos laikotarpiu jos gavo mažesnę šios spinduliuotės dozę.<br />
Todėl galima teigti, kad braškių fotosintezės pigmentų sistema, adaptacijos<br />
laikotarpiu veikta silpnesniais stresoriais, prisitaikė prie didesnės UV-B spinduliuotės<br />
dozės pagrindinio poveikio metu. Tačiau tokio prisitaikymo prie didesnės ozono<br />
koncentracijos po pagrindinio poveikio nenustatyta. Po pagrindinio poveikio UV-B<br />
spinduliuote karotinoidų kiekis braškių lapuose buvo didesnis arba toks pat kaip<br />
neveiktų augalų lapuose, o po pagrindinio poveikio ozonu jų kiekis, palyginti su<br />
neveiktais augalais, labai sumažėjo. Karotinoidai yra aktyvių deguonies formų (ROS)<br />
gaudyklės <strong>ir</strong> apsaugo fotosintezės aparatą nuo fotooksidacinių pažeidimų (Fedina<br />
<strong>ir</strong> kt., 2003; Strzałka <strong>ir</strong> kt., 2003). Todėl galima daryti prielaidą, kad karotinoidai<br />
sumažino UV-B spinduliuotės sukeltą braškių stresą <strong>ir</strong> padėjo prisitaikyti prie jos<br />
poveikio.<br />
40
Po mėnesio pagrindinio poveikio metu UV-B spinduliuote veiktų braškių<br />
lapuose pigmentų kiekio kitimo tendencijos išliko tokios pat, kaip <strong>ir</strong> tuoj po poveikio<br />
(4 pav., c). Galima teigti, kad prisitaikymo mechanizmai veikė <strong>ir</strong> praėjus mėnesiui<br />
po poveikio. Braškėse, kurios pagrindinio poveikio metu gavo padidintą ozono<br />
dozę, pigmentų kiekis liko panašus kaip <strong>ir</strong> tuoj po poveikio, tačiau nepaveiktuose<br />
stresoriais augaluose jis sumažėjo (4 pav., a). Taip galėjo atsitikti dėl to, kad kamerose<br />
apšvieta buvo mažesnė, o išnešus į vegetacinę aikštelę augalai patyrė stresą. Tačiau<br />
braškės, patyrusios stresorių poveikį, vis dėlto buvo suaktyvinusios savo apsauginius<br />
mechanizmus.<br />
Adaptacija gali būti fiziologinė <strong>ir</strong> morfologinė. Morfologinė adaptacija sudaro<br />
sąlygas optimaliai panaudoti fiziologinius pakitimus (Godbold, 1998; Alexieva <strong>ir</strong> kt.,<br />
2003). Iš mūsų gautų rezultatų galima spręsti, kad per gan trumpą laiką braškėse,<br />
pagrindinio poveikio metu gavusiose UV-B, įvyko tik fiziologinė adaptacija,<br />
o morfologinė nepas<strong>ir</strong>eiškė, nes sausos masės bei lapų ploto prieaugio nebuvo<br />
(1 <strong>ir</strong> 2 pav.).<br />
Apibendrinus gautus rezultatus, galima būtų teigti, kad prisitaikymas prie ozono<br />
<strong>ir</strong> UV-B spinduliuotės vyksta kiek sk<strong>ir</strong>tingai. Fotosintezės pigmentų pokyčiai parodė,<br />
kad UV-B spinduliuotės poveikis sužadino braškių homeostazės mechanizmus, todėl<br />
po pagrindinio poveikio buvo pastebėti fotosintezės aparato adaptyvumo požymiai.<br />
Išvados. 1. Didžiausias braškių fotosintezės pigmentų sistemos prisitaikymo<br />
efektas nustatytas tada, kai augalai adaptacijos laikotarpiu buvo silpnai veikti ozonu,<br />
o pagrindinio poveikio metu – didele UV-B spinduliuotės doze (8 kJ m -2 d -1 ).<br />
2. Per trumpą laiką braškėse, pagrindinio poveikio metu gavusiose UV-B, įvyko<br />
tik fiziologinė adaptacija, o morfologinė nepas<strong>ir</strong>eiškė, nes sausos masės bei lapų ploto<br />
prieaugis nebuvo nustatytas.<br />
3. Braškių fotosintezės pigmentų sistema, adaptacijos laikotarpiu veikta<br />
silpnesniais stresoriais, neprisitaikė prie didesnės ozono dozės pagrindinio poveikio<br />
metu.<br />
Pastaba. Darbas yra sudedamoji projekto APLIKOM, kurį rėmė Lietuvos<br />
valstybinis mokslo <strong>ir</strong> studijų fondas, dalis.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
Literatūra<br />
1. A d m u n s o n R.G., Alscher R.G. Fellows S., Rubin G., Fincher J., Van Leuken<br />
P., Weinstein L. H. Seasonal changes in the pigments, carbohydrates and growth<br />
of red spruce as affected by exposure to ozone for two growing seasons // New<br />
Phytologist. 1991. Vol. 118. P. 127–137.<br />
2. Alexieva V., Ivanov S., Sergiev I., Karanov E. Interaction between stresses //<br />
Bulg. J. Plant Physiol. 2003. Special issue. P. 1–17.<br />
3. Barsig M., Malz R. Fine structure, carbohydrates and photosynthetic pigments<br />
of sugar maize leaves under UV-B radiation // Env<strong>ir</strong>on. Exp. Bot. 2000. Vol. 43.<br />
41
P. 121–130.<br />
4. C a l d w e l l M. M., Flint S. D., Searles P. S. Spectral balance and<br />
UV-B sensitivity of soybean: a field experiment // Plant Cell Env<strong>ir</strong>on. 1994.<br />
Vol. 17. P. 267–276.<br />
5. C o r r e i a C. M., Torres-Pere<strong>ir</strong>a M. S., Torres-Pere<strong>ir</strong>a J. M. G. Growth,<br />
photosynthesis and UV-B absorbing compounds of Portuguese Barbela<br />
wheat exposed to ultraviolet-B radiation // Env<strong>ir</strong>onmental Pollution. 1999.<br />
Vol. 104. P. 383–388.<br />
6. D u c h o v s k i s P., Brazaitytė A., Juknys R., Žukauskaitė I., Sliesaravičius A.<br />
Kompleksinis antropogeninių veiksnių poveikis pigmentų kiekiui pomidorų<br />
lapuose // Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai, 2002. T. 21(4). 4. P. 111–118.<br />
7. D u k h o v s k i s P., Juknys R., Brazaitytė A., Zukauskaitė I. Plant response to<br />
integrated impact of natural and anthropogenic stress factors // Russian Journal<br />
of Plant Physiology. 2003. Vol. 50. N 2. P. 147–154.<br />
8. E l-Khatib A. A. The response of some common Egyptian plants to ozone and<br />
the<strong>ir</strong> use as biomonitors // Env<strong>ir</strong>onmental Pollution. 2003. Vol. 111. P. 127–133.<br />
9. Fedina I. S., Georgieva K., Grigorova I. Response of barley seedlings to UV-B<br />
radiation as affected by priline and NaCl // Biologia Plantarum. 2003. Vol. 47. T.<br />
4. P. 549–554.<br />
10. Godbold D. L. Stress concepts and forest trees // Chemosphere. 1998. Vol. 36. T.<br />
4–5. P. 859–864.<br />
11. G u i d i L., Nali C., Ciompi S., Lorenzini G., Soldatini G. F. The use of chlorophyll<br />
fluorescence and leaf gas exchange as methods of studying the different responses<br />
to ozone of two beans cultivars // J. Exp. Bot. 1997. Vol. 48. P. 173–179.<br />
12. H e a t h R. L. The modification of photosynthetic capacity induced by ozone<br />
exposure. In: Baker N. R. (Ed.). Photosynthesis and the Env<strong>ir</strong>onment. Kluwer<br />
Academic Press, The Netherlands, 1996. P. 409–433.<br />
13. Heijari J., K i v i m ä e n p a ä ä M., H a r t i k a i n e n H., Julkunen-Tiitto R.,<br />
Wulff A. Responses of strawberry (Fragaria × ananassa) to supplemental<br />
UV-B radiation and selenium under field conditions // Plant and Soil. 2006.<br />
Vol. 282. P. 27–39.<br />
14. Hollosy F. Effects of ultraviolet radiation on plant cell. Micron. 2002. Vol. 33. P.<br />
179–197.<br />
15. Jansen M. A. K., Gaba V., Grreeberg B. M. Higher plants and UV-B radiation:<br />
balancing damage, repa<strong>ir</strong> and acclimation // Trends in plant science. 1998. Vol.<br />
3. P. 131–135.<br />
16. J u l k u n e n-Tiitto R., Haggman H., Aphalo P. J., Lavola A., Tegelberg R., Veteli<br />
T. Growth and defense in deciduous tress and shrubs under UV-B // Env<strong>ir</strong>onmental<br />
Pollution. 2005. Vol. 137. P. 404–414.<br />
17. Keutgen N., Lenz F. Responses of strawberry to longterm elevated<br />
atmospheric ozone concentrations. I. Leaf gas exchange, chlorophyll<br />
fluorescence, and macronutrient contents // Gartenbauwissenschaft. 2001.<br />
Vol. 66. P. 27–33.<br />
18. K e u t g e n N., Obaid H., Lenz F. Different sensitivities of the strawberry cultivars<br />
42
‘Elsanta’, ‘Korona’, ‘Polka’, and ‘Ten<strong>ir</strong>a’ to ozone // Gartenbauwissenschaft.<br />
1997. Vol. 62. P. 157–162.<br />
19. Kleier C., Farnsworth B., Winner W. Photosynthesis and biomass allocation<br />
of radish cv. “Cherry Belle” in response to root temperature and ozone //<br />
Env<strong>ir</strong>onmental Pollution. 2001. Vol. 111. P.127–133.<br />
20. L a r c h e r W. P. Physiological Plant Ecology. Springer-Verlag, N.Y. 1995. 506 p.<br />
21. L i-Xia Liu, Shou-Min Xu, Woo K. C. Solar UV-B radiation on growth,<br />
photosynthesis and xanthophylls cycle in tropical acacias and eucalyptus //<br />
Env<strong>ir</strong>onmental and Experimental Botany. 2005. Vol. 54. T. 2. P. 121–130.<br />
22. Madronich S., McKenzie R. L., Bjorn L. O. Caldwell M. M.<br />
Changes in biologically active ultraviolet radiation reaching the Earth’s surface //<br />
J. Photochem. Photobiol. B: Biol. 1998. Vol. 46. T. 1–3. P. 5–19.<br />
23. M o o n e y H. A., Winner W. E. Partitioning response of plants to stress. In:<br />
Mooney H. A., Winner W. E., Pell E. J. (Eds.). Response of Plants to Multiple<br />
Stresses. Academic Press, San Diego CA, USA, 1991. P. 129–141.<br />
24. Ojanperä K., Patsikka E., Ylaranta E. Effects of low ozone exposure of spring<br />
wheat on net CO 2<br />
uptake, rubisco, leaf senescence and grain filling // New<br />
Phytologist. 1998. Vol. 138. P. 451–460.<br />
25. Olson L. C., Veit M., Borneman J. F. Epidermal transmittance and phenolic<br />
composition in leaves of atrazine- tolerant and atrazine-sensitive cultivars of<br />
Brassica napus grown under enhanced UV-B radiation // Physiol. Plant. 1999.<br />
Vol. 107. P. 259–266.<br />
26. Pleijel H., Almbring Norberg P., Selldčn G., Skärby L. Tropospheric ozone<br />
decreases biomass production in radish plants (Raphanus sativus) grown in rural<br />
south-west Sweden // Env<strong>ir</strong>onmental Pollution. 1999. Vol. 106. P. 143–147.<br />
27. Polle A. Defense against photo-oxidative damage in plants. In: Oxidative stress<br />
and the molecular biology of antioxidant defenses (J. G. Scandalios, ed.). Cold<br />
Spring Harbor Laboratory Press, 1997. P. 623–666.<br />
28. R e d d y K. R., Hodges H. F. (Eds). Climate change and global crop productivity.<br />
Wallingford: CAB International, 2000.<br />
29. Rozema J., Jos van de Staaij, Bjorn L. O., Caldwell M. UV-B as an env<strong>ir</strong>onmental<br />
factor in plant life: stress and regulation // Tree. 1997. Vol. 12. P. 22–28.<br />
30. R u n e c k l e s V. C., Krupa S. V. The impact of UV-B radiation and ozone on<br />
terrestrial vegetation // Env<strong>ir</strong>onmental Pollution. 1994. Vol. 83. T. 1–2. P. 191–213.<br />
31. S a i t a n i s C. J., Riga-Karandinos A. N., Karandinos M. G. Effects of ozone on<br />
chlorophyll and quantum yield of tobacco (Nicotiana tabacum L.) // Chemosphere.<br />
2001. Vol. 42. T. 8. P. 945–953.<br />
32. S t r z a ł k a K., Kostecka-Gugała A., Latowski D. Carotenoids and env<strong>ir</strong>onmental<br />
stress in plants: significance of carotenoid-mediated modulation of membrane<br />
physical properties // Russian Journal of Plant Physiology. 2003. N 50(2). P.<br />
168–172.<br />
33. T e v i n i M. Physiological changes plants related to UVB-radiation: an overview.<br />
In: Bigs R. H., Joyner M. E. B. (Eds.). Stratospheric Ozone Depletion and<br />
UV-B Radiation in the Biosphere. Springer-Verlag, Berlin, Heidelberg, 1994.<br />
P. 37–55.<br />
43
34. W e i Gao, Zheng Y., Slusser J. R., Heisler G. M. Impact of enhanced ultraviolet-B<br />
<strong>ir</strong>radiance on cotton growth, development, yield, and qualities under field<br />
conditions // Agricultural and Forest Meteorology. 2003. Vol. 120. P. 241–248.<br />
35. W e t t s t e i n D. Chlorophyll Letale und der submikroskopishe Formweschsel<br />
der Plastiden // Experimental cell research. 1957. Vol. 12. P. 427.<br />
36. Whitfield C. P., Davison A. W., Ashenden T. W. The effects of nutrient limitation<br />
on the response of Plantago major to ozone // New Phytologist. 1998. Vol. 140.<br />
P. 219–230.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
STRAWBERRY ‘SENGA SENGANA’ ADAPTATION TO DISTINCT AND<br />
COMPLEX EXPOSURE OF UV-B AND OZONE<br />
A. Brazaitytė, J. Sakalauskaitė, P. Duchovskis, J. B. Šikšnianienė,<br />
G. Samuolienė, R. Ulinskaitė, K. Baranauskis, A. Urbonavičiūtė, G. Šabajavienė,<br />
S. Sakalauskienė, B. Gelvonauskis, N. Uselis, I. Vagusevičienė<br />
Summary<br />
Research to distinct and complex effect of ozone and UV-B rays on strawberry growth<br />
and photosynthesis pigments changes and the<strong>ir</strong> adaptive possibilities to such stressors were<br />
carried out under phytotron conditions. The exposure to stress factors was divided into two<br />
main steps: adaptive and main. Ozone amounts of 80 µg m -3 for adaptive and 240 µg m -3 for<br />
main exposure were maintained 7 h per day, 5 days per week. UV-B dosages of 4 kJ m -2 d -1<br />
for adaptive and 8 kJ m -2 d -1 for main exposure were maintained one week. Greatest effect of<br />
strawberry photosynthesis system adaptation was established when they was pre-treated with<br />
low ozone concentration and was affected with high UV-B (8 kJ m -2 d -1 ) dose under main<br />
exposure. During the short time in strawberries, which was affected by UV-B under main<br />
exposure, occurred physiological adaptation. Morphological adaptation was not evidenced<br />
because increase of dry matter and leaf area was not determined. Photosynthesis pigments<br />
system of strawberries, which was pre-treated stressors of low concentration, did not adapted<br />
to higher ozone concentration under main exposure.<br />
Key words: growth, ozone, photosyntesis pigments, strawberry (Fragaria × ananassa<br />
Duch.), UV-B.<br />
44
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
VAISINIŲ DARŽO AUGALŲ, LIETUVIŠKŲ VEISLIŲ,<br />
REPRODUKCINIŲ SAVYBIŲ TYRIMAI<br />
Audrius RADZEVIČIUS, Rasa KARKLELIENĖ,<br />
Česlovas BOBINAS, Nijolė MAROČKIENĖ<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>, LT-54333, Babtai, Kauno r. El.<br />
paštas a.radzevicius@lsdi.lt<br />
Agurkų <strong>ir</strong> pomidorų reprodukcinių savybių tyrimai atlikti Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong><br />
daržininkystės instituto bandymų lauke 2003–2005 m. T<strong>ir</strong>tos dvi paprastojo agurko (Cucumis<br />
sativus L.) veislės: ‘Trakų pagerinti’ <strong>ir</strong> ‘Kauniai’, bei valgomojo pomidoro (Lycopersicon<br />
esculentum Mill.) septynios veislės: ‘Ryčiai’, ‘Slapukai’, ‘Laukiai’, ‘Balčiai’, ‘Aušriai’, ‘Svara’,<br />
‘Viltis’. Tyrimo tikslas – įvertinti lietuviškų vaisinių daržo augalų reprodukcines savybes <strong>ir</strong> jų<br />
sėklų biologinę <strong>ir</strong> ūkinę vertę lemiančius veiksnius. Stebėta sėklojų vystymosi raida <strong>ir</strong> įvertinti<br />
sėklų morfologiniai bei kokybės rodikliai.<br />
Agurkų veislės ‘Kauniai’ reprodukcinės savybės buvo geresnės – ji subrandino daugiau<br />
<strong>ir</strong> didesnių bei daigesnių sėklų negu veislė ‘Trakų pagerinti‘. Pomidorų veislės ‘Svara’ sėklos<br />
buvo pačios daigiausios, jų dygimo energija buvo didelė. Didžiausia sėklų masė gauta iš 1 kg<br />
‘Ryčių’ veislės pomidorų vaisių.<br />
Reikšminiai žodžiai: agurkai, pomidorai, reprodukcija, sėklos, vaisinės daržovės.<br />
Įvadas. Daržo augalų reprodukcinės savybės lemia daržovių produkcijos kiekį <strong>ir</strong><br />
kokybę (Jankauskienė, 2004). Todėl Lietuvoje augant vaisinių daržovių vartojimui,<br />
didėja <strong>ir</strong> šių daržovių plotai, ats<strong>ir</strong>anda vis didesnis geros kokybės veislinių sėklų<br />
poreikis (Petkevičienė, Kriaučiūnienė, 2005). Nors šiltesnio klimato kraštuose sėklas<br />
išauginti yra daug lengviau <strong>ir</strong> gaunamas didesnis jų derlius, tačiau vietos ūkininkų<br />
patyrimas <strong>ir</strong> tyrimo įstaigų bandymų duomenys rodo, kad vietos sąlygomis užaugintų<br />
daržovių sėklų dygimo energija didesnė, daigumas geresnis, jos anksčiau subrandina<br />
didesnį, ankstyvesnį, pastovesnį derlių, sėklos atsparesnės ligoms negu įvežtos iš<br />
šiltesnių kraštų, ypač nepalankiais metais (Bobinas, 1999).<br />
Auginant aukštos kokybės sėklas, pagrindinis uždavinys yra išlaikyti vertingas<br />
veislės ūkines <strong>ir</strong> biologines savybes, išsaugoti veislės grynumą <strong>ir</strong> kitus sėklos kokybės<br />
rodiklius (Amarjit, 2006;Valdes, 1998).<br />
Vaisinių daržo augalų genetiniai ištekliai saugomi sėklomis, periodiškai<br />
jas atnaujinant, o nuolatinio genetinių išteklių atnaujinimo sėkmė priklauso nuo<br />
reprodukcinių pavyzdžio savybių, t. y. išauginamo sėklų kiekio <strong>ir</strong> kokybės, augalų<br />
morfologinių <strong>ir</strong> generatyvinių organų ypatybių, reprodukavimo skaičiaus įtakos<br />
pavyzdžio genotipui (Bartkaitė, 2001; Hodkin, 1998). Šie rodikliai priklauso nuo augalo<br />
savybių <strong>ir</strong> aplinkos sąlygų visumos (Dem<strong>ir</strong>, Samit, 2001; Пивоваров, Лебедева, 1995).<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti vaisinių daržo augalų veislių reprodukcines savybes, kurios<br />
lemia sėklų kiekį <strong>ir</strong> kokybę.<br />
45
Tyrimo sąlygos <strong>ir</strong> metodai. Tyrimai atlikti Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės<br />
instituto bandymų lauke 2003–2005 metais. Daržovių sėklojai auginti velėniniame<br />
glėjiškame pajaurėjusiame d<strong>ir</strong>vožemyje, kurio granuliometrinė sudėtis – lengvas<br />
priemolis ant priemolio, o reakcija artima neutraliai, laikantis kiekvienai rūšiai nustatytų<br />
agrotechnikos reikalavimų. Bandymui pas<strong>ir</strong>inktos lauke tinkamos auginti lietuviškos<br />
paprastojo agurko (Cucumis Sativus L.) veislės: ‘Trakų pagerinti’ <strong>ir</strong> ‘Kauniai’, bei<br />
valgomojo pomidoro (Lycopersicon esculentum Mill.) septynios lietuviškos veislės:<br />
‘Ryčiai’, ‘Slapukai’, ‘Laukiai’, ‘Balčiai’, ‘Aušriai’, ‘Svara’, ‘Viltis’. Agurkų <strong>ir</strong><br />
pomidorų daigai išauginti daigyne. Į nuolatinę augimo vietą lauke daigai išsodinti<br />
praėjus šalnų pavojui (paprastajam erškėčiui pražydus) 70 × 30 cm atstumais. Prieš<br />
sodinant į d<strong>ir</strong>vą buvo įterptos kompleksinės trąšos „Nutrifolas“ (60 g/m 2 ). Vegetacijos<br />
metu, kas mėnesį, augalai buvo tręšiami kompleksinėmis trąšomis bei magnio sulfatu<br />
<strong>ir</strong> kalcio salietra. Bandymo variantai kartoti po tris kartus. Augalams augant fiksuoti<br />
rodikliai, charakterizuojantys jų reprodukcines savybes, lemiantys sėklų kiekį <strong>ir</strong><br />
kokybę: augalo augimo tarpsniai, augalo aukštis, 1 000 sėklų masė, sėklų išeiga, sėklų<br />
dygimo energija, daigumas. Gauti duomenys apdoroti statistiniu metodu naudojant<br />
programą ANOVA (Tarakanovas, Raudonius, 2003).<br />
2003 m. gegužės mėnesį buvo karšti <strong>ir</strong> sausi orai. 2003 <strong>ir</strong> 2005 metų liepos–<br />
rugpjūčio mėnesiais vyravo šilti, o 2005 m. – <strong>ir</strong> drėgni orai, todėl sėklų brendimas<br />
užsitęsė. 2004 m. meteorologinės sąlygos mažai skyrėsi nuo daugiamečio vidurkio, tik<br />
b<strong>ir</strong>želio mėnesio vidutinė temperatūra buvo 3°C žemesnė už daugiametę, o rugpjūčio<br />
mėnesį iškrito net 123,4 mm kritulių (1 lentelė).<br />
1 l e n t e l ė. Meteorologinės sąlygos sėklojų vegetacijos metu<br />
T a b l e 1. Meteorological condition on seed plants vegetation<br />
Rezultatai. Vegetacijos metu agurkų <strong>ir</strong> pomidorų augalai vystėsi labai panašiai.<br />
Agurkų veislė ‘Trakų pagerinti’ sudygo praėjus keturioms dienoms nuo sėjos, tik viena<br />
diena vėliau sudygusi veislė ‘Kauniai’ pradėjo žydėti <strong>ir</strong> derėti trimis dienomis anksčiau<br />
(2 lentelė). T<strong>ir</strong>tų pomidorų veislių sėklos sudygo per 7–9 dienas. Palyginus pomidorų<br />
augalų derėjimo trukmę, didelių sk<strong>ir</strong>tumų tarp t<strong>ir</strong>tų pomidorų veislių nepastebėta – ji<br />
svyravo nuo 62 iki 70 dienų.<br />
46
2 le n t e l ė. Agurkų <strong>ir</strong> pomidorų augimo tarpsniai<br />
T a b l e 2. Growing periods of cucumbers and tomatoes<br />
Babtai, 2003–2005 m.<br />
Pomidorai buvo determinantinio tipo, augalų aukštis svyravo nuo 0,8 iki 1,1 m<br />
<strong>ir</strong> jie subrandindavo nuo 70 iki 100 g vaisius. Iš t<strong>ir</strong>tų pomidorų veislių žemiausi buvo<br />
veislės ‘Laukiai‘ augalai, jų vaisiai buvo smulkūs – iki 60 g.<br />
Palyginus agurkų veislių vidutinį augalo aukštį, nustatyta, kad kur kas žemesni<br />
(170,0 cm) buvo <strong>ir</strong> trumpesnes atžalas (16,0 cm) išleido ‘Kaunių’ veislės augalai.<br />
Tyrimų duomenimis, sk<strong>ir</strong>tingų veislių agurkų sėklinių vaisių masė skyrėsi iš esmės.<br />
‘Kaunių’ veislės agurkai užmezgė daugiau <strong>ir</strong> didesnių sėklinių vaisių – vidutiniškai po<br />
aštuonis sėklinius vaisius ant augalo, jų vidutinė masė buvo 425 g, viename vaisiuje<br />
jie suformavo daugiau <strong>ir</strong> didesnių sėklų (3 lentelė).<br />
3 l e n t e l ė. Agurkų veislių ‘Kauniai’ <strong>ir</strong> ‘Trakų pagerinti’ morfologinė<br />
charakteristika<br />
T a b l e 3. Morphology charackteristic of cucumbers cultivars ‘Kauniai’ and ‘Trakų<br />
pagerinti’<br />
Babtai, 2003–2005 m.<br />
47
‘Kaunių’ veislės agurkų 1 000 sėklų masė siekė 30,33 g, o sėklos ilgis bei plotis<br />
buvo atitinkamai 0,33 <strong>ir</strong> 0,67 mm didesnis negu veislės ‘Trakų pagerinti’. Geresni<br />
buvo agurkų veislės ‘Kauniai’ sėklų dygimo energijos <strong>ir</strong> daigumo rodikliai (4 lentelė).<br />
4 le n t e l ė. Agurkų veislių sėklų kokybės rodikliai<br />
Ta b l e 4. Parameters of seed quality in cucumber<br />
Babtai, 2003–2005 m.<br />
Įvertinus pomidorų vaisių sėklų išeigą, daugiausia sėklų (4,1 g) buvo gauta iš<br />
1 kg pomidorų veislės ‘Ryčiai’ vaisių (5 lentelė). 1 000 sėklų mase (4,37 g) išsiskyrė<br />
pomidorų veislė ‘Aušriai’, šiek tiek smulkesnes sėklas subrandino ‘Slapukai’ <strong>ir</strong><br />
‘Ryčiai’ – jų 1 000 sėklų svėrė atitinkamai 4,24 <strong>ir</strong> 4,17 g.<br />
Pomidorų veislės ‘Svara’ dygimo energija buvo 93 proc., daigumas – 96 proc., o<br />
veislės ‘Aušriai‘ – atitinkamai 50 <strong>ir</strong> 60 procentų (1 <strong>ir</strong> 2 pav.).<br />
5 l e n t e l ė. Pomidorų veislių reprodukcinių savybių įvertinimas<br />
Ta b l e 5. Reproduction characteristics rating in tomato cultivars<br />
Babtai, 2003–2005 m.<br />
48
1 p a v. Pomidorų veislių sėklų dygimo energija<br />
Ta pačia raide pažymėtos reikšmės iš esmės nesisk<strong>ir</strong>ia (p = 0,05).<br />
F i g 1. Germination energy of tomato cultivars seeds<br />
Means followed by the same letters are not significantly different (p = 0.05).<br />
Babtai, 2003–2005 m.<br />
2 p a v. Pomidorų veislių sėklų daigumas<br />
Ta pačia raide pažymėtos reikšmės iš esmės nesisk<strong>ir</strong>ia (p = 0,05).<br />
F i g. 2. Viability of tomato cultivars seeds<br />
Means followed by the same letters are not significantly different (p = 0.05).<br />
Babtai, 2003–2005m.<br />
Aptarimas. Remiantis mūsų tyrimų <strong>ir</strong> kitų tyrėjų duomenimis, rekomenduojama<br />
vaisines daržoves lauke auginti iš lauke išaugintų sėklų, o šiltnamyje – iš šiltnamyje<br />
išaugintų sėklų (Bartkaitė, 2001; Аутко, 2003). Sėklų auginimo sąlygos turi atitikti<br />
vaisinėms daržovėms keliamus auginimo agrotechnikos reikalavimus (Bartkaitė,<br />
2004; Grigas, 1986).<br />
Pomidorų <strong>ir</strong> agurkų derlingumas priklauso ne tik nuo veislės <strong>ir</strong> agrotechnikos, bet<br />
<strong>ir</strong> nuo sėklų kokybės (Edwards, 1986). Pagrindiniai geros kokybės sėklų rodikliai yra<br />
veislės grynumas <strong>ir</strong> ūkinė vertė. Pagal kokybės reikalavimus visų kategorijų agurkų<br />
sėklų daigumas turi būti ne mažesnis kaip 80 proc., o pomidorų – ne mažesnis kaip<br />
75 proc. (Аутко, 2004). Mūsų tyrime agurkų veislės ‘Trakų pagerinti‘ daigumas buvo<br />
97 proc., o veislės ‘Kauniai’ – net 99 procentai. Pomidorų veislė ‘Aušriai’ neatitiko<br />
sėklų kokybės reikalavimų, nes jos daigumas siekė tik 60 procentų. Visų kitų mūsų<br />
49
t<strong>ir</strong>tų pomidorų veislių daigumas buvo geras <strong>ir</strong> įva<strong>ir</strong>avo nuo 84 proc. (veislės ‘Viltis‘)<br />
iki 96 proc. (veislės ‘Svara’).<br />
Nors <strong>ir</strong> daigių sėklų dygimo energija dažnai būna nevienoda, todėl jos sudygsta<br />
ne vienu metu. Kad sėklos sudygtų vienodžiau, prieš sėją jas reikia kalibruoti<br />
(Bartkaitė, 2004). Abiejų agurkų veislių sėklų dygimo energija siekė net<br />
95–96 procentus. Tačiau pomidorų sėklų dygimo energija buvo mažesnė: ‘Svaros’ – 93<br />
proc., ‘Ryčių’ – 89 proc., o ‘Aušrių’ tik 50 procentų.<br />
Augalų reprodukcinės savybės labiausiai priklauso nuo augalo genetinės prigimties<br />
(Muriel <strong>ir</strong> kt., 2006). Tačiau tam įtakos turi <strong>ir</strong> aplinkos veiksniai bei augalų <strong>ir</strong> sėklų<br />
morfologiniai rodikliai (Bartkaitė, 2001). Pastebėta, kad iš didesnių sėklų išaugę augalai<br />
būna produktyvesni, atsparesni nepalankioms augimo sąlygoms <strong>ir</strong> ne taip jautriai<br />
reaguoja į aplinkos sukeltus stresinius veiksnius. Tokių augalų prekinės produkcijos<br />
dalis didesnė, o sėklos daigesnės, didesnė jų dygimo energija (Аутко, 2004). Agurkų<br />
veislės ‘Kauniai’ sėklos buvo net 17 proc. didesnės už veislės ‘Trakų pagerinti’, tačiau<br />
daigumo <strong>ir</strong> dygimo energijos sk<strong>ir</strong>tumai buvo nežymūs. Nors pomidorų didžiausias<br />
sėklas subrandino veislė ‘Aušriai’, tačiau sudygusių sėklų skaičius buvo labai mažas<br />
– iš vidutiniškai dešimties pasėtų sėklų išdygo tik šeši šios veislės daigeliai, o dygimo<br />
energija buvo tik 50 procentų.<br />
Išvados. 1. Agurkų veislės ‘Kauniai’ reprodukcinės savybės geresnės – ji<br />
subrandina daugiau <strong>ir</strong> didesnių bei daigesnių sėklų negu veislė ‘Trakų pagerinti’.<br />
2. Didžiausia sėklų masė gauta iš 1 kg veislės ‘Ryčiai’ pomidorų vaisių.<br />
3. Pomidorų veislės ‘Svara‘ sėklos daigiausios (96 proc.), jų dygimo energija<br />
didžiausia (93 proc.).<br />
4. Vaisinių daržo augalų veislės genotipas yra svarbiausias veiksnys, lemiantis<br />
šių augalų reprodukcines savybes.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
Literatūra<br />
1. A m a r j i t S. B. Handbook of seed science and technology. New York, 2006. 800<br />
p.<br />
2. Bartkaitė O. Hibridinių pomidorų sėklininkystė, kai sterilus moteriškasis kryžminimo<br />
komponentas // Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai, 2004. T. 23(3). P. 98–101.<br />
3. B a r t k a i t ė O. Investigation of genetic resources of Lithuanian vegetables //<br />
Biologija. 2001. Nr. 4 (priedas). P. 73–76.<br />
4. Bobinas Č. Daržo augalų sėklininkystė. Babtai, 1999. P. 71–74.<br />
5. Dem<strong>ir</strong> I., Samit I. Seed quality in relation to fruit maturation and seed dry weight<br />
during development in tomato // Seed science technology. 2001. Vol. 29. P. 453–462.<br />
6. E d w a r d s M. D. Lower R. L. Staub J. E. Influence of seed harvesting and<br />
handling procedures on germination of cucumber seeds // Journal of the American<br />
Society for Horticultural Science. 1986. Vol. 11. P. 507–512.<br />
7. Grigas A. Lietuvos augalų vaisiai <strong>ir</strong> sėklos. Vilnius, 1986. P. 306–388.<br />
8. Hodkin T. Plant varieties and seeds. 1998. Vol. 11(1). P. 15–27.<br />
50
9. Jankauskienė J. Kekių formavimo įtaka hibridinių pomidorų derliui <strong>ir</strong><br />
kokybei // Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai, 2004. T. 23(4). P. 46–51.<br />
10. M u r i e l Q., Vincent D., Henri B., Marc B., Andree H., Jean M. K. Genetic<br />
interactions in the control of flowering time and reproductive structure<br />
development in tomato (Solanum lycopersicum) // New Phytologist. 2006. Vol.<br />
170 (4). P. 701–710.<br />
11. P e t k e v i č i e n ė J., Kriaučiūnienė V. Lietuvos gyventojų daržovių <strong>ir</strong> vaisių<br />
vartojimo įpročiai // Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai, 2005. T. 24(1). P.<br />
88–95.<br />
12. Tarakanovas P., Raudonius S. Agronominių tyrimų duomenų statistinė analizė<br />
taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA IR IRRISTAT. Akademija, 2003. 56 p.<br />
13. Valdes V. M., Gray D. The influence of stage of fruit maturation on seed quality<br />
in tomato (Lycopersicon lycopersicum (L.) Karsten) // Seed science technology.<br />
1998. Vol. 26. P. 309–318.<br />
14. Аутко А. В мире овощей. Минск, 2004. 568 с.<br />
15. Аутко А. Тепличное овощеводство. Минск, 2003. 255 с.<br />
16. П и в о в а р о в В. Ф., Лебедева А. Т. Выращивание семян на приусадебном<br />
участке. Москва, 1995. 322 с.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
INVESTIGATION OF REPRODUCTION FEATURES IN BEARING VEG-<br />
ETABLES<br />
A. Radzevičius, R. Karklelienė, Č. Bobinas, N. Maročkienė<br />
Summary<br />
Investigation of tomatoes and cucumbers reproduction features was carried out at the<br />
Lithuanian Institute of Horticulture in 2003–2005. There were two cultivars (‘Trakų pagerinti’<br />
and ‘Kauniai’) of cucumbers (Cucumis sativus L.) and seven cultivars (‘Ryčiai’, ‘Slapukai’,<br />
‘Laukiai’, ‘Balčiai’, ‘Aušriai’, ‘Svara’, ‘Viltis’) of tomatoes in our experiment. The aim of this<br />
treatment was to evaluate reproduction characteristics and factors which determinate biological<br />
and economical seed value. To research the aim the follow tasks were made – plant phenology<br />
observation, evaluation of seed morphological and qualitative characteristics.<br />
Cucumber cultivar ‘Kauniai’ had better reproduction characteristics, these seeds were<br />
bigger and had better viability in compare with cultivar ‘Trakų pagerinti’. Seeds of tomato<br />
cultivar ‘Svara’ had the highest viability (96%) and germination (93%). The highest seed weight<br />
from on kilo tomato fruit we got from the cultivar ‘Ryčiai’. The biggest seeds (weight of one<br />
seed – 4,37 g) produced tomato cultivar ‘Aušriai’, but it had the lowest seed viability (60%)<br />
and germination energy (50%).<br />
Key words: cucumber, tomato, seed, reproduction, bearing vegetables.<br />
51
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
TRĄŠŲ SU NITRIFIKACIJOS INHIBITORIUMI POVEIKIS<br />
RAUDONŲJŲ BUROKĖLIŲ FOTOSINTEZĖS RODIKLIAMS<br />
Jūratė Bronė ŠIKŠNIANIENĖ, Ona BUNDINIENĖ,<br />
Aušra BRAZAITYTĖ, Pavelas DUCHOVSKIS<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>, LT-54333 Babtai, Kauno r.<br />
El. paštas J.Siksnianiene@lsdi.lt<br />
2005–2006 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto bandymų lauke,<br />
priesmėlio ant lengvo priemolio karbonatingajame sekliai glėjiškame išplautžemyje t<strong>ir</strong>ta trąšų<br />
su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP įtaka ‘Pablo‘ F 1<br />
raudonojo burokėlio (Beta vulgaris L.<br />
var. Conditiva Alef.) fotosintezės rodikliams. Sėjos norma – 0,5 mln. vnt./ha daigių sėklų.<br />
Nustatyta, kad trąšos su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP (Entec-Avant 12 7 16) padidino<br />
raudonųjų burokėlių lapų plotą <strong>ir</strong> visos naudotos trąšos (NPK vienanarės, Cropcare 10 10 20 <strong>ir</strong><br />
Entec-Avant 12 7 16) padidino fotosintezės pigmentų kiekį burokėlių lapuose, kai kritulių kiekis<br />
buvo artimas daugiamečiam vidutiniam. Raudonųjų burokėlių, tręštų trąšomis su nitrifikacijos<br />
inhibitoriumi DMPP (Entec-Avant 12 7 16), grynasis fotosintezės produktyvumas iki liepos<br />
mėn. didėja, o rugpjūčio mėn. sumažėja iki nulio.<br />
Reikšminiai žodžiai: fotosintezės pigmentai, fotosintezės produktyvumas, lapų plotas,<br />
raudonieji burokėliai, trąšos su nitrifikacijos inhibitoriumi.<br />
Įvadas. Augalų produktyvumą lemia glaudžiai susiję augimo <strong>ir</strong> vystymosi<br />
procesai, kuriems vykstant keičiasi augalų fotosintezės <strong>ir</strong> kvėpavimo intensyvumas,<br />
asimiliacinis plotas <strong>ir</strong> fotosintezės produktyvumas (Ничипорович, 1987, Stašauskaitė,<br />
1995, Третьяков, 1998). Vykstant fotosintezės procesui, sukuriama 95 proc. sausųjų<br />
medžiagų, kurių sintezę, be kitų veiksnių, lemia d<strong>ir</strong>vožemio našumas bei tręšimo<br />
intensyvumas (Ничипорович, 1988). Todėl labai svarbu augalus laiku <strong>ir</strong> subalansuotai<br />
patręšti. Visoms šakniavaisinėms daržovėms, neišsk<strong>ir</strong>iant burokėlių, reikia gerai<br />
sukultūrinto, puraus, neužm<strong>ir</strong>kusio priesmėlio ar lengvo priemolio d<strong>ir</strong>vožemio <strong>ir</strong><br />
nemažai maisto medžiagų. Tręšiant optimaliai parinktu makro- <strong>ir</strong> mikroelementų<br />
kompleksu, augalai produktyviau pasisavina <strong>ir</strong> panaudoja trąšose esančius maisto<br />
elementus (Кулаковская, 1978), sumažėja aplinkos teršimo galimybės. Labiausiai<br />
augalams reikalingas azotas. Daugiausia azoto yra humuse. Tai yra organiškai surištas<br />
azotas, kurį augalai pasisavina veikiant mikroorganizmams. Azoto atsargos d<strong>ir</strong>vožemyje –<br />
5–15 t/ha (Lietuvos d<strong>ir</strong>vožemių…, 1998)<br />
Azoto efektyvumas priklauso nuo daugybės veiksnių: meteorologinių sąlygų,<br />
d<strong>ir</strong>vožemio aps<strong>ir</strong>ūpinimo maisto medžiagomis, granuliometrinės d<strong>ir</strong>vožemio<br />
sudėties, žemės d<strong>ir</strong>bimo. Minėti veiksniai turi įtakos mineralizacijos, nitrifikacijos<br />
bei denitrifikacijos procesams, kurie keičia įva<strong>ir</strong>ių azoto junginių struktūrą, tuo pačiu<br />
<strong>ir</strong> jų prieinamumą augalams bei azoto nuostolių galimybes. Azotas, ypač nitratinė jo<br />
52
forma, labai judrus <strong>ir</strong> lengvai išplaunamas, todėl esant nepalankioms meteorologinėms<br />
sąlygoms, galimi nemaži jo nuostoliai. Amonis yra mažai judrus <strong>ir</strong> augalams<br />
prieinamas tik tada, kai jį tiesiogiai absorbuoja augalų šaknys. Tačiau jis, veikiant<br />
mikroorganizmams, per kelias dienas paverčiamas nitratais. Vykstant denitrifikacijos<br />
procesui, galimi <strong>ir</strong> dujinio azoto nuostoliai.<br />
Daržininkams siūlomos naujos granuliuotos kompleksinės trąšos su nitrifikacijos<br />
inhibitoriumi (3,4 dimetil-pyrazol-fosfatas –DMPP), prekinis jų pavadinimas – Entec.<br />
Inhibitorius, sumažindamas Nitrosomonas bakterijų, kurios skatina amonio jono (NH 4+<br />
)<br />
v<strong>ir</strong>timą nitrito jonu (NO 2-<br />
), aktyvumą <strong>ir</strong> nedarydamos neigiamos įtakos nitrobakterijų<br />
(Nitrobacter), skatinančių nitrito oksidacijos procesą, veiklai, pailgina azoto veikimą.<br />
Šis procesas vyksta laikotarpiu, kai augalams reikia mažai azoto, tai yra 4–10 savaičių<br />
po sėjos. Vėliau inhibitoriaus veikla susilpnėja <strong>ir</strong> stiprėja nitrifikacijos (amonio<br />
v<strong>ir</strong>timas nitratais) procesas. Tai leidžia patenkinti vis didėjantį augalų azoto poreikį.<br />
Pats cheminis junginys d<strong>ir</strong>vožemyje nesikaupia, neturi įtakos d<strong>ir</strong>vožemio biologiniam<br />
aktyvumui, neišplaunamas su kritulių vandeniu (The fertilizer..., 2000). Taigi tręšiant<br />
šiomis trąšomis, galima mažiau kartų tręšti, sutaupyti energijos <strong>ir</strong> darbo sąnaudų,<br />
sumažinti produkcijos savikainą, tuo pačiu nepat<strong>ir</strong>iant azoto nuostolių <strong>ir</strong> neteršiant<br />
aplinkos. Trąšos ypač gerai veikia lietingais metais <strong>ir</strong> lengvuose d<strong>ir</strong>vožemiuose (Pasda<br />
<strong>ir</strong> kt., 2001).<br />
Darbo tikslas – nustatyti trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP (prekinis<br />
pavadinimas – Entec) poveikį raudonųjų burokėlių fotosintezės rodikliams <strong>ir</strong> palyginti<br />
su kitų trąšų poveikiu.<br />
Tyrimo objektas <strong>ir</strong> metodai. 2005–2006 m. t<strong>ir</strong>ta trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi<br />
DMPP įtaka ‘Pablo’ F 1<br />
raudonojo burokėlio (Beta vulgaris L. var. Conditiva<br />
Alef.) fotosintezės rodikliams. Bandymai atlikti priesmėlio ant lengvo priemolio<br />
karbonatingajame sekliai glėjiškame išplautžemyje (IDg 8-k, / Calc(ar)i – Epihypogleyc<br />
Luvisols – LVg-p-w-cc) (Buivydaitė <strong>ir</strong> kt., 2001). D<strong>ir</strong>vožemio armuo – 22–25 cm<br />
storio, neutralus (pH KCl<br />
7,0), jame yra 1,58 proc. humuso, gausu judriojo fosforo<br />
(354 mg kg -1 d<strong>ir</strong>vožemio), kalio (146 mg kg -1 d<strong>ir</strong>vožemio) bei kalcio (4 500 mg kg -<br />
1<br />
), tačiau mažai azoto (0–40 cm sluoksnyje – 56,6 kg ha -1 N-NH 4<br />
+ N-NO 3<br />
).<br />
‘Pablo’ F 1<br />
raudonieji burokėliai pasėti 70 cm tarpueiliais lygioje d<strong>ir</strong>voje, po<br />
0,5 mln. vnt./ha daigių sėklų.<br />
Bandymo schema:<br />
1. Be trąšų – kontrolė (N 0<br />
P 0<br />
K 0<br />
). Augalai netręšti.<br />
2. NPK vienanarės, remiantis agrocheminių d<strong>ir</strong>vožemio tyrimų duomenimis<br />
(N 100<br />
P 100<br />
K 180<br />
). Burokėliai tręšti amonio salietra, granuliuotu superfosfatu <strong>ir</strong> kalio<br />
magnezija prieš sėją.<br />
3. Tręšta Cropcare 10 10 20, išberiant 1 000 kg/ha trąšos.<br />
4 . Tr ę š t a t r ą š a s u n i t r i f i k a c i j o s i n h i b i t o r i u m i E n t e c - Av a n t<br />
N 12<br />
P 7<br />
K 16<br />
+ mikroelementai + DMPP (Entec-Avant 12 7 16), išberiant 833,3 kg/ha trąšos.<br />
Pradinis laukelio plotas – 15 m 2 (ilgis – 5 m, plotis – 3 m), apskaitinis – 4,2 m 2<br />
(ilgis – 3 m, plotis – 1,4 m).<br />
2005 m. augalų vegetacijos laikotarpis buvo šiltas <strong>ir</strong> prilygo vidutiniam<br />
daugiamečiam. Gegužės p<strong>ir</strong>masis dešimtadienis buvo labai sausas, o antrąjį iškrito viso<br />
mėnesio kritulių norma. Labai karštas <strong>ir</strong> sausas buvo liepos mėnuo. 2006 m. augalų<br />
53
vegetacijos laikotarpis buvo šiltesnis <strong>ir</strong> drėgnesnis už vidutinį daugiametį. Vidutinė<br />
oro temperatūra buvo 0,9°C aukštesnė negu vidutinė daugiametė, o kritulių iškrito<br />
11,0 mm daugiau negu daugiametis vidurkis. Ypač karštas <strong>ir</strong> sausas buvo liepos mėnuo,<br />
rugpjūtis buvo drėgnas (kritulių iškrito 2,3 karto daugiau už vidutinį daugiametį), o<br />
rugsėjis buvo šiltas, palyginti su daugiamete temperatūra, bet drėgnas (kritulių kiekis<br />
buvo beveik 1,8 karto didesnis už vidutinį daugiametį) (1 lentelė).<br />
1 l e n t e l ė. Meteorologinės sąlygos vegetacijos metu<br />
T a b l e 1. Meteorological conditions during vegetation<br />
Fotosintezės pigmentų (chlorofilų a, b <strong>ir</strong> karotinoidų) kiekis žalioje lapų<br />
masėje buvo nustatytas 100 proc. acetono ekstrakte spektrofotometriniu Vetšteino<br />
(Wettstein) metodu (Гавриленко, Жыгалова, 2003) spektrofotometru „Genesys 6“<br />
(ThermoSpectronic, JAV). Grynasis fotosintezės produktyvumas (Третьяков, 1998)<br />
apskaičiuotas pagal formulę:<br />
F p<br />
= M 2<br />
-M 1<br />
/ 1 / 2<br />
(L 1<br />
+L 2<br />
)T, čia:<br />
F p<br />
– fotosintezės produktyvumas, mg/cm 2 per parą;<br />
M 2<br />
- M 1<br />
– sausųjų medžiagų prieaugis per tam tikrą laikotarpį, mg;<br />
L 1<br />
+ L 2<br />
– lapų plotas laikotarpio pradžioje <strong>ir</strong> pabaigoje, cm 2 ;<br />
T – laikotarpio trukmė paromis.<br />
Lapų plotas matuotas automatiniu matuokliu (WinDias). Sausosios medžiagos<br />
nustatytos gravimetriškai, išdžiovinus 105 ± 2°C temperatūroje iki nekintamos masės<br />
(Manuals, 1986).<br />
Rezultatai matematiškai apdoroti „Microsoft Excel“ programa.<br />
Rezultatai. 2005 m., patręšus t<strong>ir</strong>tomis trąšomis, raudonųjų burokėlių lapų plotas<br />
didėjo (1 pav.). B<strong>ir</strong>želio mėn. didžiausius lapus užaugino NPK vienanarėmis trąšomis<br />
(N 100<br />
P 100<br />
K 180<br />
) tręšti burokėliai. Liepos <strong>ir</strong> rugpjūčio mėn. didžiausias buvo trąšomis<br />
su nitrifikacijos inhibitoriumi (Entec-Avant 12 7 16) tręštų burokėlių lapų plotas<br />
2006 m. b<strong>ir</strong>želio <strong>ir</strong> liepos mėnesiais visi burokėliai augo blogai <strong>ir</strong> jų lapų plotas buvo<br />
labai mažas. Rugpjūčio mėn. mažiausias lapų plotas buvo burokėlių, tręštų<br />
Entec-Avant 12 7 16 trąšomis (1 pav.). Palyginus dvejų metų duomenis, matyti, kad<br />
tręšimas padidino burokėlių lapų plotą, tačiau esminių sk<strong>ir</strong>tumų, tręšiant įva<strong>ir</strong>iomis<br />
trąšomis, nenustatyta (1 pav.).<br />
54
1 p a v. Trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP įtaka<br />
raudonųjų burokėlių lapų plotui<br />
F i g. 1. Influence of fertilizer with nitrification inhibitor DMPP on red beet leaf area<br />
2005 m. tręštų burokėlių lapuose nustatytas didesnis fotosintezės pigmentų kiekis<br />
negu netręštų burokėlių (2 pav.).<br />
2 p a v. Trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP įtaka<br />
fotosintezės pigmentų kiekiui raudonųjų burokėlių lapuose<br />
F i g. 2. Influence of fertilizer with nitrification inhibitor DMPP<br />
on photosynthetic pigment content in red beet leaves<br />
Palyginus trąšas, matyti, kad didžiausią efektą davė NPK vienanarės trąšos<br />
55
(N 100<br />
P 100<br />
K 180<br />
). 2006 m. Cropcare trąšomis tręštų <strong>ir</strong> visai netręštų burokėlių lapuose<br />
nustatytas didesnis fotosintezės pigmentų kiekis. Palyginus dvejų metų duomenis,<br />
nustatyta, kad tręštų burokėlių lapuose fotosintezės pigmentų kiekis buvo didesnis<br />
negu netręštų (2 pav.).<br />
2005 m. chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis buvo žymiai didesnis negu 2006 m. (3 pav).<br />
2005 m. didesnis chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis (4,8 <strong>ir</strong> 4,7) nustatytas patręšus NPK<br />
vienanarėmis <strong>ir</strong> Cropcare trąšomis, o 2006 m. chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis įva<strong>ir</strong>avo nuo<br />
2,7 iki 3,3 (esminių sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta). Palyginus dvejų metų duomenis, esminių<br />
sk<strong>ir</strong>tumų taip pat nenustatyta (3 pav).<br />
3 p a v. Trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP įtaka chlorofilo<br />
a <strong>ir</strong> b santykiui raudonųjų burokėlių lapuose<br />
F i g. 3. Influence of fertilizer with nitrification inhibitor DMPP on chlorophyll<br />
a and b ratio in red beet leaves<br />
4 p a v. Trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP įtaka raudonųjų burokėlių<br />
grynajam fotosintezės produktyvumui<br />
F i g. 4. Influence of fertilizer with nitrification inhibitor DMPP on red beet net<br />
photosynthesis productivity<br />
56
2005 m. b<strong>ir</strong>želio mėn. tręštų burokėlių grynasis fotosintezės produktyvumas<br />
buvo didesnis nei netręštų, nors sk<strong>ir</strong>tumai neesminiai (4 pav.). Liepos mėn. grynojo<br />
fotosintezės produktyvumo esminių sk<strong>ir</strong>tumų tarp tręštų <strong>ir</strong> netręštų burokėlių taip pat<br />
nenustatyta. 2006 m. liepos mėn. didžiausias grynasis fotosintezės produktyvumas<br />
(2,6 mg cm -2 per parą) buvo burokėlių, tręštų Entec-Avant trąšomis – tačiau,<br />
rugpjūčio mėn. šių burokėlių fotosintezės produktyvumas buvo neigiamas. Palyginus<br />
dvejų metų duomenis, matyti, kad didžiausias grynasis fotosintezės produktyvumas<br />
buvo Entec-Avant trąšomis tręštų burokėlių liepos mėn., mažiausias – tomis pačiomis<br />
trąšomis tręštų burokėlių rugpjūčio mėn. (4 pav.).<br />
Aptarimas. 2005 m. pavasarį <strong>ir</strong> vasarą pakako šilumos <strong>ir</strong> drėgmės, todėl raudonieji<br />
burokėliai užaugino didelius lapus. Vasaros pabaigoje didžiausias lapų plotas buvo<br />
trąšomis su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP (Entec-Avant 12 7 16) tręštų burokėlių<br />
(1 pav.). Matyt, nitrifikacijos inhibitorius pailgino azoto veikimą, todėl <strong>ir</strong> vasaros<br />
pabaigoje augalų lapų plotas buvo didesnis. 2006 m. gegužės <strong>ir</strong> b<strong>ir</strong>želio mėnesiais<br />
iškrito labai mažai kritulių, todėl tais metais burokėlių lapų plotas buvo kur kas<br />
mažesnis negu 2005 m., kai kritulių kiekis buvo artimas daugiamečiam vidurkiui<br />
(1 pav., 1 lentelė).<br />
Vienas rodiklių, rodančių trąšų efektyvumą daržovėms, yra fotosintetinio aparato<br />
darbas, lemiantis pigmentų kiekį lapuose. Chlorofilai ypač jautriai reaguoja į azoto<br />
kiekio pasikeitimą. 2005 m. tręštų burokėlių lapuose nustatytas didesnis fotosintezės<br />
pigmentų kiekį nei netręštų. Tačiau daugiausia fotosintezės pigmentų lapuose aptikta<br />
burokėlius tręšiant NPK vienanarėmis trąšomis (N 100<br />
P 100<br />
K 180<br />
). Fotosintezės pigmentų<br />
kiekis <strong>ir</strong> santykis labai priklauso nuo aplinkos sąlygų (Philips, 2003; Kopsell <strong>ir</strong> kt.,<br />
2004). 2006 m. fotosintezės pigmentų burokėlių lapuose nustatyta žymiai mažiau negu<br />
2005 m. (2 pav.). Tam įtakos turėjo labai mažas kritulių kiekis gegužės, b<strong>ir</strong>želio <strong>ir</strong><br />
liepos mėnesiais (1 lentelė). Nustatyta, kad sausros stresas stabdo fotosintezę augaluose<br />
(Cornic, 1994; Lawlor, 1995).<br />
2005 m. chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis buvo optimalus (4,2–4,8), o 2006 m. – per<br />
mažas (2,7–3,3) (3 pav.). Chlorofilas a yra mažiau stabilus nei chlorofilas b, todėl esant<br />
nepalankioms augimo sąlygoms arba veikiant stresui, chlorofilo a kiekis lapuose labai<br />
sumažėja <strong>ir</strong> sutrikdomas optimalus chlorofilų santykis (Kopsell <strong>ir</strong> kt., 2004).<br />
Aplinkos veiksnių <strong>ir</strong> technologinių priemonių poveikį augalų fotosintezei<br />
geriausiai atspindi grynasis fotosintezės produktyvumas (Ничипорович, 1987;<br />
Третьяков, 1998). 2005 m. grynojo fotosintezės produktyvumo esminiai sk<strong>ir</strong>tumai<br />
nustatyti tik rugpjūčio mėn. 2005 m. burokėlių, tręštų trąšomis su nitrifikacijos<br />
inhibitoriumi DMPP (Entec-Avant 12 7 16), grynasis fotosintezės produktyvumas buvo<br />
mažiausias, o 2006 m. liepos mėn. – didžiausias, bet rugpjūčio mėn. buvo neigiamas.<br />
Tai reiškia, kad augalas kvėpavimui, termoreguliacijai, transp<strong>ir</strong>acijai, transportui <strong>ir</strong><br />
kitoms biologinėms gyvybingumo palaikymo reikmėms sunaudoja daugiau energijos<br />
bei asimiliatų nei jų sukuria vykstant fotosintezės procesui.<br />
Išvados. 1. Trąšos su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP (Entec-Avant 12 7 16)<br />
padidino raudonųjų burokėlių lapų plotą, palyginti su kitomis naudotomis trąšomis,<br />
kai kritulių kiekis buvo artimas daugiamečiam vidurkiui.<br />
2. Visos naudotos trąšos padidino fotosintezės pigmentų kiekį burokėlių lapuose,<br />
esant pakankamam drėgmės kiekiui.<br />
57
3. Raudonųjų burokėlių, tręštų trąšomis su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP<br />
(Entec-Avant 12 7 16), grynasis fotosintezės produktyvumas iki liepos mėn. didėja, o<br />
rugpjūčio mėn. sumažėja iki nulio.<br />
Pastaba. Darbas remiamas Lietuvos mokslo <strong>ir</strong> studijų fondo bei UAB „Kesko<br />
Agro Lietuva“.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
Literatūra<br />
1. B u i v y d a i t ė V., Motuzas A., Vaičys M. Naujoji Lietuvos d<strong>ir</strong>vožemių<br />
klasifikacija (1999). Akademija, 2001. 84 p.<br />
2. Cornic G. Drought stress and high light effects on leaf photosynthesis // In<br />
Photoinhibition of Photosynthesis: From Molecular Mechanisms to the Field.<br />
1994. P. 297–313.<br />
3. K o p s e l l D. A., Kopsell D. E., Lefsrud M. G., Curran-Celentano J., Dukach<br />
L. E. Variation in lutein, -carotene, and chlorophyll concentrations among<br />
Brassica oleracea cultigens and seasons // HortScience. 2004. Vol. 39(2). P.<br />
361–364.<br />
4. L a w l o r D. W. The effects of water deficit on photosynthesis // In Env<strong>ir</strong>onment<br />
and Plant Metabolism. Flexibility and Acclimation. Oxford: BIOS Scientific<br />
Publisher, 1995. P. 129–160.<br />
5. Lietuvos d<strong>ir</strong>vožemių agrocheminės savybės <strong>ir</strong> jų kaita: monografija (sudarytojas<br />
J. Mažvila). Kaunas, 1998. 196 p.<br />
6. Manuals of food quality control // Food analysis: general techniques, additives,<br />
contaminants, and composition. Rome: FAO, 1986. 205 p.<br />
7. Pasda G., Händel R., Zerulla V. Effect of fertilizers with the new nitrification<br />
inhibitor DMPP (3,4 dimethylpyrazole phosphate) on yield and quality of<br />
agricultural and horticultural crops // Biology and fertility of soils. 2001. Vol.<br />
34(2). P. 85–97.<br />
8. P h i l i p s M. The importance of micro-nutrients in the region and benefits of<br />
including them in fertilizers // Agro-Chemicals Report. 2003. Vol. 3(1). P. 15–22.<br />
9. S t a š a u s k a i t ė S. Augalų vystymosi fiziologija. Vilnius, 1995. 225 p.<br />
10. The fertilizer innovation. The new nitrogen technology. 2000.<br />
http://www.compo.de.<br />
11. Гавриленко В. Ф., Жыгалова Т. В. Большой практикум по фотосинтезу.<br />
Москва: Aкaдемия, 2003. 256 c.<br />
12. Кулаковская Т. Н. Почвенно-агрохимические основы получения высоких<br />
урожаев. Минск, 1978. 145 с.<br />
13. Ничипорович А. А. Фотосинтез, азотное и минеральное питание как<br />
целостная система питания растений и основа их продуктивнoсти //<br />
Проблемы почвоведения и агрохимии. Кишинев, 1987. С. 153–173.<br />
58
14. Ничипорович А. А. Фотосинтетическая деятельность растений как основа их<br />
продуктивнoсти в биосфере и земляделия // Фотосинтез и продукционный<br />
процес. Москва, 1988. С. 5–29.<br />
15. Третьяков Н. Н. Физиология и биохимия сельскохозяйственных растений.<br />
Москва, 1998. 639 с.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
INFLUENCE OF FERTILIZER WITH NITRIFICATION INHIBITOR DMPP<br />
ON RED BEET PHOTOSYNTHETIC INDICES<br />
J. B. Šikšnianienė, O. Bundinienė, A. Brazaitytė, P. Duchovskis<br />
Summary<br />
The influence of fertilizer with nitrification inhibitor DMPP on red beet (Beta<br />
vulgaris L. var. Conditiva Alef.) cultivar ‘Pablo’ F 1<br />
photosynthetic indices was investigated in<br />
calcaric epihypogleyic luvisol of sandy loam on light loam soil in the experimental field of the<br />
Lithuanian Institute of Horticulture in 2005–2006. Seed rate was 0.5 mln. units/ha of fertile<br />
seeds. It was established that fertilizers with nitrification inhibitor DMPP (Entec-Avant 12 7 16)<br />
increased leaf area of red beet when amount of precipitation was sufficient. When soil moisture<br />
was sufficient all used fertilizers (NPK monomial, Cropcare 10 10 20 and Entec-Avant 12 7 16)<br />
increased photosynthesis pigment content in leaves of red beet. Photosynthesis productivity of<br />
red beet, which was fertilized with nitrification inhibitor DMPP (Entec-Avant 12 7 16), increased<br />
till July and decreased to zero in August.<br />
Key words: fertilizers with nitrification inhibitor, leaf index, photosynthetic pigments,<br />
photosynthesis productivity, red beet.<br />
59
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
ĮVAIRIŲ VEISLIŲ ALIEJINIŲ MOLIŪGŲ SĖKLŲ KOKYBĖS<br />
PALYGINIMAS<br />
Jurgita KULAITIENĖ, Elvyra JARIENĖ,<br />
Honorata DANILČENKO, Aurelija PAULAUSKIENĖ<br />
Lietuvos žemės ūkio universitetas, LT-53067 Studentų g. 11, Akademija, Kauno r.<br />
El. paštas Jurgita.Kulaitiene@lzuu.lt<br />
2004–2006 metais Lietuvos žemės ūkio universiteto (LŽŪU) bandymų stotyje buvo<br />
t<strong>ir</strong>ti trijų veislių aliejiniai moliūgai: ‘M<strong>ir</strong>anda’, ‘Golosemiannaja’, ‘Herakles’. Tyrimo<br />
tikslas – palyginti sk<strong>ir</strong>tingų veislių aliejinių moliūgų sėklų kokybę. Standartiniais metodais t<strong>ir</strong>ta<br />
aliejinių moliūgų sėklų cheminė sudėtis: sausosios medžiagos, žalieji riebalai, ląsteliena, pelenai.<br />
Esminių aliejinių veislių moliūgų sėklų cheminės sudėties sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta. Didžiausi<br />
sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> žaliųjų riebalų kiekiai aptikti ‘Herakles’ sėklose – atitinkamai 96,21 <strong>ir</strong><br />
46,31 procento. Šiek tiek daugiau žaliosios ląstelienos sukaupė ‘M<strong>ir</strong>andos’ veislės’ aliejinių<br />
moliūgų sėklos (13,89 proc.), o šiek tiek daugiau žaliųjų pelenų –‘Golosemiannaja’ aliejinių<br />
moliūgų sėklos – 4,98 proc.<br />
Reikšminiai žodžiai: aliejinių moliūgų sėklos, biocheminė sudėtis, veislės.<br />
Įvadas. Pastaruoju metu moliūgai Lietuvoje pradėti auginti kaip maistinga daržovė,<br />
nes iki šiol jais daugiausia šerdavo gyvulius arba augindavo kaip dekoratyvinius<br />
augalus. Savo technologinėmis <strong>ir</strong> maistinėmis savybėmis jie ne tik nenusileidžia plačiai<br />
paplitusioms daržovėms, bet <strong>ir</strong> pralenkia jas, todėl tampa vis populiaresni. Tai skani,<br />
vertinga daržovė, turinti nemažai biologiškai aktyvių medžiagų, dietinių savybių <strong>ir</strong><br />
nelinkusi kaupti nitratų. Ši daržovė vertinama daugelyje šalių, pvz., japonų maisto<br />
produktų vertingumo lentelėje p<strong>ir</strong>mosios nurodomos moliūgų sėklos.<br />
Aliejiniai moliūgai kilę iš Pietų Austrijos (Št<strong>ir</strong>ijos rajono). Pamažu jų plotai<br />
didėja Čekijoje, Vengrijoje, Pietų Ukrainoje. Iš aliejinių moliūgų sėklų šaltuoju būdu<br />
spaudžiamas aliejus, kurį maistui vartoja Vakarų Ukrainos, Vengrijos, Vokietijos,<br />
Austrijos, Rumunijos, Italijos gyventojai (Lazos, 1986, Elmadfa <strong>ir</strong> kt., 1999; Ekpedeme<br />
<strong>ir</strong> kt., 2000). Šis aliejus Lietuvoje kol kas yra naujiena, nors prekybos centruose <strong>ir</strong><br />
vaistinėse jau kelerius metus galima rasti iš kitų šalių atvežto tokio aliejaus. Lietuviams<br />
šis maisto produktas nėra labai patrauklus <strong>ir</strong> kol kas jo suvartojami tik minimalūs<br />
kiekiai. Aliejinių moliūgų sėklų aliejus naudojamas ne tik maistui, bet <strong>ir</strong> medicinoje.<br />
Aliejinių moliūgų sėklose randama apie 50 proc. riebalų, apie 30 proc. baltymų,<br />
sacharidų, B grupės vitaminų, askorbo rūgšties, fitosterinų, fitino, lecitino, oksicerotino,<br />
t<strong>ir</strong>ozino, salicilo rūgščių, dervų. Sėklų aliejuje gausu linolo, oleino, palmitino <strong>ir</strong><br />
stearino rūgščių gliceridų. Aliejinių moliūgų sėklų aliejuje esančios omega–3 riebalų<br />
rūgštys ne tik padeda apsisaugoti nuo aterosklerozės, aukšto kraujospūdžio <strong>ir</strong> š<strong>ir</strong>dies<br />
60
ligų, bet <strong>ir</strong> „degina“ susikaupusius riebalus. Tyrimais nustatyta, kad omega–3 riebalų<br />
rūgštys padeda transportuoti riebalus į ląsteles, kur jie paverčiami energija. Gyvuliams<br />
šerti kaip riebalų <strong>ir</strong> kitų vertingų medžiagų šaltinis galėtų būti naudojamos aliejaus<br />
nuosėdos bei išspaudos, kuriose yra apie 70 proc. riebalų <strong>ir</strong> 14 proc. baltymų. Nuosėdų<br />
riebaluose labai daug omega–3 rūgščių (beveik 60 proc.), t.y. du kartus daugiau negu<br />
žuvų taukuose (Ekpedeme <strong>ir</strong> kt., 2000; Bavec, 2002; Kreft, 2002).<br />
Darbo tikslas – palyginti sk<strong>ir</strong>tingų veislių aliejinių moliūgų sėklų biocheminę<br />
sudėtį.<br />
Tyrimo objektas <strong>ir</strong> metodai. Aliejinių moliūgų veislės ‘M<strong>ir</strong>anda’, ‘Golosemiannaja’<br />
<strong>ir</strong> ‘Herakles’ buvo augintos Lietuvos žemės ūkio universiteto (LŽŪU) bandymų stotyje<br />
2004–2006 m. Sodinimo pradžia – gegužės mėnesio antra pusė, derlius nuimtas rugsėjo<br />
mėn. pabaigoje.<br />
Bandymo variantai buvo kartoti po keturis kartus. Visas bandymo sklypas<br />
yra vienodo derlingumo, todėl visų pakartojimų blokuose variantai buvo išdėstyti<br />
sisteminiu būdu, t. y. ta pačia tvarka. Bendras laukelio dydis – 3 m 2 , apsauginės juostos<br />
plotis – 0,5 m. Sėta lizdais, į 5–8 cm gylio duobutę įberiant po 2–3 sėklas.<br />
Bandymų ploto reljefas buvo d<strong>ir</strong>btinai išlygintas. D<strong>ir</strong>vožemis, kuriame<br />
auginti moliūgai, buvo neutralus (pH KCl<br />
6,9), didelio humusingumo (3,28 proc.),<br />
limnoglacialinis priemolis ant moreninio priemolio, karbonatingas giliau glėjiškas<br />
išplautžemis, vidutiniškai fosforingas (132,5 P 2<br />
O 5<br />
mg kg -1 ) <strong>ir</strong> vidutiniškai kalingas<br />
(130,0 K 2<br />
O mg kg -1 ).<br />
Aliejinių moliūgų sėklose buvo nustatyta:<br />
· sausosios medžiagos žalioje sėklų masėje – džiovinant mėginius 105°C<br />
temperatūroje iki nekintamos masės (LST ISO 751:2000);<br />
· žaliųjų riebalų kiekis – Soksleto aparatu (Methodenbuch, 1993);<br />
· žalioji ląsteliena – Weender metodu (Methodenbuch, 1993);<br />
· žalieji pelenai – deginimo būdu (Methodenbuch, 1993).<br />
Tyrimai <strong>ir</strong> analizės buvo atliktos Lietuvos žemės ūkio universiteto TEMPUS<br />
bei Sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės katedros Augalinių maisto žaliavų kokybės<br />
tyrimo laboratorijose. D<strong>ir</strong>vožemio analizės atliktos Lietuvos žemd<strong>ir</strong>bystės instituto<br />
Agrocheminių tyrimų centre.<br />
Tyrimų duomenys statistiškai apdoroti naudojantis programa „Anova“ <strong>ir</strong> „Excel“.<br />
Apskaičiuoti vidurkiai bei standartiniai nuokrypiai. Vyraujančių požymių tarpusavio<br />
priklausomumo laipsnis <strong>ir</strong> kryptis nustatyti koreliacijos metodu (Tarakanovas,<br />
Raudonius, 2003).<br />
Rezultatai. T<strong>ir</strong>tų moliūgų sėklose sausųjų medžiagų kiekis įva<strong>ir</strong>avo nuo 95,71 iki<br />
96,21 proc. (1 pav.). Esminių sk<strong>ir</strong>tumų tarp sk<strong>ir</strong>tingų veislių moliūgų sėklose rasto<br />
sausųjų medžiagų kiekio nenustatyta (p > 0,05). Šiek tiek daugiau sausųjų medžiagų<br />
sukaupė ‘Herakles’ moliūgų sėklos.<br />
61
1 p a v. Sausųjų medžiagų kiekis (%) moliūgų sėklose, LŽŪU (2004–2006 m.).<br />
Pateikti aritmetiniai vidurkiai <strong>ir</strong> standartiniai nuokrypiai.<br />
F i g. 1. Amount of dry matter in pumpkin seeds (%), LUA (2004–2006).<br />
Values are the mean and standard deviation.<br />
Daugiau žaliųjų riebalų kaupė taip pat ‘Herakles’ veislės moliūgų sėklos, t. y.<br />
2,70 proc. daugiau nei ‘M<strong>ir</strong>anda’ <strong>ir</strong> 2,94 proc. daugiau nei ‘Golosemiannaja’ (2 pav.).<br />
Manome, kad tai aliejinių moliūgų rūšies savybė kaupti tiek riebalų.<br />
2 p a v. Žaliųjų riebalų kiekis (%) moliūgų sėklose, LŽŪU (2004–2006 m.).<br />
Pateikti aritmetiniai vidurkiai <strong>ir</strong> standartiniai nuokrypiai.<br />
F i g. 2. Amount of crude oil in pumpkin seeds (%), LUA (2004–2006).<br />
Values are the mean and standard deviation.<br />
Mūsų tyrimais nustatyta, kad sk<strong>ir</strong>tingų veislių aliejinių moliūgų sėklose žaliosios<br />
ląstelienos kiekis įva<strong>ir</strong>avo nuo 10,07 iki 13,89 proc. (3 pav.). Daugiausia jos rasta<br />
‘M<strong>ir</strong>anda’ moliūgų sėklose, t. y. 3,8 proc. daugiau nei ‘Golosemiannaja’ (3 pav.).<br />
62
3 p a v. Žaliosios ląstelienos kiekis (%) moliūgų sėklose, LŽŪU (2004–2006 m.).<br />
Pateikti aritmetiniai vidurkiai <strong>ir</strong> standartiniai nuokrypiai.<br />
F i g. 3. Amount of crude fiber in pumpkin seeds (%), LUA (2004–2006).<br />
Values are the mean and standard deviation.<br />
Nustatyta, kad visų veislių aliejinių moliūgų sėklose žaliųjų pelenų kiekiai buvo<br />
panašūs <strong>ir</strong> kito tik nuo 4,83 iki 4,98 proc. (4 pav.).<br />
4 p a v. Žaliųjų pelenų kiekis (%) moliūgų sėklose, LŽŪU (2004–2006 m.).<br />
Pateikti aritmetiniai vidurkiai <strong>ir</strong> standartiniai nuokrypiai.<br />
F i g. 4. Amount of crude ash in pumpkin seeds (%), LUA (2004–2006).<br />
Values are the mean and standard deviation.<br />
Apskaičiuoti koreliaciniai ryšiai tarp vidutinių sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> žaliosios<br />
ląstelienos bei žaliųjų riebalų kiekių moliūgų sėklose <strong>ir</strong> nustatytas jų sąveikos laipsnis.<br />
Koreliacija tarp vidutinių sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> žaliosios ląstelienos kiekių nenustatyta.<br />
Tarp sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> žaliųjų riebalų nustatytas silpnas netiesinis (r = 0,33), tarp<br />
sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> žaliųjų pelenų– stiprus tiesinis koreliacinis ryšys (r = 0,71).<br />
Aptarimas. Teigiama, kad sausųjų medžiagų kaupimąsi 75 proc. lemia veislės<br />
savybės, 14 proc. – meteorologinės sąlygos <strong>ir</strong> 11 proc. – kiti veiksniai. Augalų sausosios<br />
medžiagos lemia derliaus kokybę. Įva<strong>ir</strong>ių organinių junginių kiekis priklauso nuo<br />
augalo rūšies <strong>ir</strong> veislės ypatybių, auginimo sąlygų, todėl labai sk<strong>ir</strong>iasi. Manoma, kad<br />
63
sausųjų medžiagų kiekis moliūgų sėklose priklauso nuo rūšies <strong>ir</strong> veislės <strong>ir</strong> siekia apie<br />
90 proc. (Aboul-Nasr, 1997, Tarek <strong>ir</strong> kt., 2001; Elmadfa, 1999). Mūsų tyrimuose<br />
esminių sk<strong>ir</strong>tumų tarp veislių nenustatyta, nes t<strong>ir</strong>tos tik vienos rūšies – Cucurbita pepo<br />
L. aliejinių moliūgų sėklos.<br />
Moliūgų sėklų aliejuje gausu organizmui būtinų polinesočiųjų riebalų rūgščių<br />
(linolo, linoleno, arachidono), kurios organizme nesintetinamos <strong>ir</strong>, atsižvelgiant į jų<br />
biologinę pask<strong>ir</strong>tį, gali būti prisk<strong>ir</strong>iamos prie vitaminų (vitamino F). Įva<strong>ir</strong>ių tyrėjų<br />
duomenimis, aliejinių moliūgų sėklose randama 37,8–50 proc. žaliųjų riebalų (Tarek<br />
<strong>ir</strong> kt, 2001; Oshima <strong>ir</strong> kt, 1996). Remiantis mūsų tyrimų rezultatais, galima teigti, kad<br />
tarp sk<strong>ir</strong>tingų veislių moliūgų sėklose sukauptų žaliųjų riebalų kiekių esminių sk<strong>ir</strong>tumų<br />
nėra. Manome, kad tai aliejinių moliūgų rūšies savybė sukaupti tokį riebalų kiekį.<br />
Ląsteliena įeina į sausųjų medžiagų sudėtį. Tai patvariausi angliavandeniai,<br />
net<strong>ir</strong>pstantys jokiuose organiniuose t<strong>ir</strong>pikliuose. Jos kiekis aliejingų sėklų sausojoje<br />
medžiagoje gali būti 13–14 proc. (Aboul-Nasr, 1997, Crispeels, 2003, Tarek <strong>ir</strong> kt,<br />
2001). Remdamiesi gautais tyrimų rezultatais, galime teigti, kad esminių sk<strong>ir</strong>tumų tarp<br />
veislių nenustatyta <strong>ir</strong> ląstelienos kiekis moliūgų sėklose labiau priklauso nuo veislės<br />
genetinių savybių, kurios būdingos būtent aliejiniams moliūgams.<br />
Įva<strong>ir</strong>iuose žemės ūkio augaluose susikaupia sk<strong>ir</strong>tingas kiekis peleninių elementų.<br />
Jis priklauso nuo augalų rūšies, veislės bei auginimo sąlygų. Kai kuriuose literatūros<br />
šaltiniuose teigiama, kad aliejinėse moliūgų sėklose žaliųjų pelenų randama<br />
3,2–4,5 proc. (Aboul-Nasr, 1997, Ekpedeme, 2000; Tarek, 2001; Murkovic, 2004).<br />
Mūsų rezultatai parodė, kad esminių sk<strong>ir</strong>tumų tarp aliejinių moliūgų sėklose sukauptų<br />
žaliųjų pelenų kiekių nėra. Galbūt tai lemia rūšies savybės.<br />
Išvados. 1. Esminių aliejinių veislių moliūgų sėklų biocheminės sudėties sk<strong>ir</strong>tumų<br />
nenustatyta.<br />
2. Didžiausi, tačiau neesminiai sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> žaliųjų riebalų kiekiai nustatyti<br />
‘Herakles’ sėklose – atitinkamai 96,21 <strong>ir</strong> 46,31 procento.<br />
3. Žaliosios ląstelienos daugiau sukaupė ‘M<strong>ir</strong>anda’ aliejinių moliūgų sėklos –<br />
13,89 proc., tačiau tie kiekiai neesminiai.<br />
4. Didesnis žaliųjų pelenų kiekis nustatytas ‘Golosemiannaja‘ aliejinių moliūgų<br />
sėklose – 4,98 proc., tačiau tie kiekiai neesminiai.<br />
Literatūra<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
1. A b o u l-Nasr M.H, Ramadan B.R., El-Dengawy R. A. Chemical composition<br />
of pumpkin seeds // Journal of Agricultural Sciences. 1997. Vol. 28. N 1.<br />
2. B a v e c F., Gril L., Grobelnik-Mlakar S. and Bavec M. Production of Pumpkin<br />
for oil. Trends in new crops and new uses. 2002. P. 187–190.<br />
3. Maarten J. Chrispeels and David E. Sadava. Plants, genes, and crop biotechnology.<br />
Boston, 2003. P. 154–155.<br />
4. Ekpedeme U., Akwaowo, Bassey A., Ndon, Ekaete U. E t u k. Minerals and<br />
antinutrients in fluted pumpkin // Food Chemistry. 70 (2000). P. 235–240.<br />
5. E l m a d f a I., Fritzsche D. Wielke tabele witamin i skladników mineralnych.<br />
Warszawa, 1999. S. 39–96.<br />
6. K r e f t I., Stibilij V., Trkov Z. Iodine and selenium contents In pumpkin (Cucurbita<br />
64
pepo L.) oil and oil – cake // Eur. Food Res. Technol. 2002. 215. P. 279–281.<br />
7. L a z o s S.E. Nutritional, fatty acids and oil characteristics of pumpkin and melon<br />
seeds // J. Food Sci. 1986. 15. P. 1382–1383.<br />
8. LST ISO 751:2000. Vaisių <strong>ir</strong> daržovių gaminiai. Vandenyje net<strong>ir</strong>pių sausųjų<br />
medžiagų nustatymas.<br />
9. Methodenbuch Band III. Die chemische Untersuchung von Futtermitteln.<br />
Ergänzungslieferung. VDLUFA Verlag. Darmstadt. 1993. 326 p.<br />
10. M u r k o v i c M., Pi<strong>ir</strong>onen V., Anna M. Lampi, Kraushofer T., Sontag G. Changes<br />
in chemical composition of pumpkin seeds during the roasting process for<br />
production of pumpkin seed oil // Food Chemistry. 2004. Vol. 84. P. 359–365.<br />
11. O s h i m a S., Ojima F., Sakamoto H., Ishiguro Y., Terao J. Supplementation with<br />
Carotenoids Inhibits Singlet Oxygen-Mediated Oxidation of Human Plasma<br />
Low-Density Lipoprotein // J. Agric. Food Chem. 1996. Vol. 44. P. 2306–2309.<br />
12. S a w a y a N.W., Dagh<strong>ir</strong> J.N., Khan P. Chemical characterization and edibility<br />
of the oil extracted from citrulus colocynthis seeds // J. Food Sci. 1983. Vol.<br />
48. P. 104.<br />
13. T a r a k a n o v a s P., Raudonius S. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT – PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija, 2003. 56 p.<br />
14. T a r e k A. El Adawy, Khaled M. Taha. Characteristics and composition of<br />
different seeds oils and flours // Food Chemistry. 2001. Vol. 74. P. 47–54.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
QUALITY COMPARISON OF VARIOUS CULTIVARS OF OILY PUMPKIN<br />
SEEDS<br />
J. Kulaitienė, E. Jarienė, H. Danilčenko, A. Paulauskienė<br />
Summary<br />
Oily pumpkin cultivars (Cucurbita pepo L.) ‘M<strong>ir</strong>anda’, ‘Herakles’ and ‘Golosemianaja’<br />
were grown using fertilizers in experimental station of Lithuanian University of Agriculture<br />
in 2004–2006. The aim of this work is to compare chemical content of different cultivar oily<br />
pumpkin seeds. Standard methods were applied for the analysis of chemical composition of<br />
oily pumpkin seeds: dry matters, %; crude oil, %; crude fiber, %; crude ash, %.<br />
Sure differences of chemical composition in oily cultivar pumpkin seeds are indeterminate.<br />
The biggest amount of dry matter and crude oil were estimated in ‘Herakles’ seeds, respectively<br />
96.21% and 46.31%. The narrow accumulation of crude fibre has been identified in ‘M<strong>ir</strong>anda’<br />
oily pumpkin seeds – 13.89% and crude ash determined in ‘Golosemianaja’ oily pumpkin<br />
seeds – 4.98%.<br />
Key words: oily pumpkin seeds, chemical composition, cultivars.<br />
65
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
SUBSTRATŲ POVEIKIS POMIDORŲ PRODUKTYVUMUI BEI<br />
FIZIOLOGINIAMS PROCESAMS<br />
Julė JANKAUSKIENĖ, Aušra BRAZAITYTĖ<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>, LT-54333 Babtai, Kauno r.<br />
El. paštas j.jankauskiene@lsdi.lt<br />
2004–2006 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute dviguba polimerine<br />
plėvele dengtame šiltnamyje Multi Rovero 640 TR („Rovero“, Olandija) sk<strong>ir</strong>tinguose<br />
substratuose auginti ‘Raissa’ <strong>ir</strong> ‘Adm<strong>ir</strong>o’ hibridiniai pomidorai <strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>ta substratų įtaka<br />
fiziologiniams procesams bei derliui. T<strong>ir</strong>ti sk<strong>ir</strong>tingi substratai: mineralinė vata <strong>ir</strong> kokoso<br />
plaušų substratas. Bandymo metu matuotas augalų aukštis, nustatytas fotosintezės<br />
intensyvumas, sausųjų medžiagų, pigmentų kiekis lapuose, atlikta pomidorų derliaus<br />
apskaita. T<strong>ir</strong>ti pomidorų fiziologiniai procesai naudojant fitometrinę sistemą LPS-03.<br />
Daugiau sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> chlorofilų lapuose kaupia mineralinėje vatoje auginti pomidorai<br />
negu auginti kokoso plaušų substrate. Sk<strong>ir</strong>tinguose substratuose pomidorų fotosintezės<br />
intensyvumas priklausė nuo auginamo hibrido. Pomidorų hibrido ‘Adm<strong>ir</strong>o’ fotosintezė buvo<br />
intensyvesnė mineralinėje vatoje, o hibrido ‘Raissa’ – kokoso plaušų substrate. Pomidorų<br />
transp<strong>ir</strong>acija buvo intensyvi abiejuose substratuose, tačiau nedidelis stiebo prieaugis per parą<br />
rodo nepakankamą augalų aprūpinimą vandeniu. Tai lėtino vaisių, ypač pomidorų, augintų<br />
kokoso plaušų substrate, augimą dieną. Kokoso plaušų substrate augintų pomidorų derlius<br />
gaunamas didesnis negu augintų mineralinėje vatoje.<br />
Reikšminiai žodžiai: derlius, fotosintezės intensyvumas, kokoso plaušų substratas,<br />
ksileminis vandens judėjimo greitis, lapo <strong>ir</strong> oro temperatūros sk<strong>ir</strong>tumas, mineralinė vata,<br />
pigmentai, pomidorai, sausosios medžiagos, stiebo skersmens kitimas.<br />
Įvadas. Substrato parinkimas – vienas svarbiausių veiksnių, turinčių įtakos<br />
šiltnamio augalų augimui. Šiltnamių substratų kilmė sk<strong>ir</strong>tinga. Vieni jų gaunami iš<br />
natūralių gamtos produktų, kiti gaminami d<strong>ir</strong>btiniu būdu (Verdonck <strong>ir</strong> kt., 1982).<br />
Intensyviai auginant šiltnamių daržoves, labiausiai paplitęs substratas yra mineralinė<br />
vata. Tačiau tai nėra ekologiškas substratas, jį reikia utilizuoti. Dabartiniu metu<br />
daugelyje šalių (Lenkija, Olandija, Belgija, Čekija) gaminami kokoso plaušų substratai.<br />
Dabartinės perd<strong>ir</strong>bimo technologijos leidžia gauti sk<strong>ir</strong>tingos kokybės <strong>ir</strong> pask<strong>ir</strong>ties<br />
substratus, kurie turi privalumų, palyginti su kitais substratais, naudojamais šiltnamių<br />
daržininkystėje (Шишко, 2006). Kokoso substratas išleidžiamas sausų presuotų<br />
plytų, nepresuotų ryšulių <strong>ir</strong> blokų pavidalo. Kokoso plaušų blokai plačiai naudojami<br />
gėlininkystėje, t. y. rožėms <strong>ir</strong> gerberoms auginti (Blom, 1999; Nogurea <strong>ir</strong> kt., 1997).<br />
Kokoso plaušai – tai 100 proc. organinis substratas, gaunamas perd<strong>ir</strong>bant kokoso<br />
riešutų kevalus. Kokoso substratas – tai alternatyvus mineralinei vatai substratas, turintis<br />
pranašumų: jo nereikia utilizuoti; kokoso plaušų struktūra dėl juose esančio didelio<br />
lignino kiekio nekinta 3–4 metus, todėl šį substratą galima naudoti kelerius metus. Tai<br />
66
inertinis substratas, nes naudojamas nesiskaido, jo tūris nepakinta, sulaiko didelį kiekį<br />
vandens (daugiau negu mineralinė vata), taip pat imlus šilumai, neuždruskėja, jame<br />
nėra ligų sukėlėjų <strong>ir</strong> piktžolių sėklų. Panaudojus kokosą šiltnamyje, jį galima toliau<br />
naudoti gruntui pagerinti <strong>ir</strong> šiltnamyje, <strong>ir</strong> lauke (Шишко, 2006).<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti kokoso plaušų bei mineralinės vatos substratų įtaką pomidorų<br />
fiziologiniams procesams bei produktyvumui.<br />
Tyrimo objektas <strong>ir</strong> metodai. Tyrimai atlikti 2004–2006 m. Lietuvos sodininkystės<br />
<strong>ir</strong> daržininkystės institute dviguba polimerine plėvele dengtame šiltnamyje Multi<br />
Rovero 640 TR („Rovero“, Olandija). Sėjos laikas – 2004-02-06, 2005-02-03,<br />
2006-02-03. Pomidorų daigai auginti mineralinės vatos kubeliuose šildomame<br />
daigyne ant stelažų <strong>ir</strong> papildomai švitinti. Į šiltnamį sodinti 2004-03-18, 2005-03-27,<br />
2006-03-23. Augalų tankis – 2,5 aug./m 2 . Šiltnamyje pomidorai tręšti „Nutrifol“<br />
(žalias <strong>ir</strong> rudas) trąšomis, magnio sulfatu, kalcio bei amonio salietra, atsižvelgiant į<br />
augimo tarpsnį. Vandeniui rūgštinti naudota azoto rūgštis. Druskų koncentracija<br />
maitinamajame t<strong>ir</strong>pale – EC 2,6–3,0, rūgštumas – pH 5,5–5,8. Pomidorų<br />
vegetacijos pabaiga – 2004-10-11, 2005-10-13, 2006-10-16. T<strong>ir</strong>ti du faktoriai:<br />
A faktorius – pomidorų hibridai: a 0<br />
– ‘Raissa’, a 1<br />
– ‘Adm<strong>ir</strong>o’; B faktorius – substratas:<br />
b 0<br />
– mineralinė vata, b 1<br />
– kokoso plaušų substratas. Laukelio plotas – 8 m 2 . Variantai<br />
kartoti po keturis kartus. Laukeliai išdėstyti rendomizuotai.<br />
Tyrimo metu matuotas augalų aukštis, fotosintezės intensyvumas, nustatytas<br />
sausųjų medžiagų, fotosintetinių pigmentų kiekis lapuose (kas mėnesį vegetacijos<br />
metu). Fotosintezės intensyvumas matuotas nešiojama fotosintezės sistema CI-310<br />
(CID Inc., USA). Sausosios medžiagos nustatytos išdžiovinus lapus 105 ± 2°C<br />
temperatūroje iki nekintamos masės. Fotosintezės pigmentai žaliuose lapuose nustatyti<br />
spektrofotometriniu būdu 100 proc. acetono ištraukoje Vetšteino metodu (Гавриленко,<br />
Жыгалова, 2003) spektrofotometru „Genesys 6“ (ThermoSpectronic, USA). T<strong>ir</strong>ti<br />
visai susiformavę lapai. Atlikti pomidorų, augančių sk<strong>ir</strong>tinguose substratuose,<br />
fitomonitoringo tyrimai. Pomidorų ‘Raissa’ F 1<br />
fiziologiniams procesams t<strong>ir</strong>ti naudota<br />
fitometrinė sistema LPS-03, sukurta PthyTech Ltd. Ją naudojant ilgą laiką galima<br />
stebėti augalų bei fiziologinių procesų dinamiką, nepažeidžiant augalų, kartu stebimi <strong>ir</strong><br />
aplinkos veiksnių rodikliai. Tyrimams naudoti tokie jutikliai: stiebo skersmens kitimas,<br />
ksileminio vandens judėjimo greitis, vaisiaus skersmens kitimas <strong>ir</strong> lapo temperatūra.<br />
Šių jutiklių duomenys geriausiai atspindi augalų reakciją į sk<strong>ir</strong>tingas augimo sąlygas.<br />
Be to, augalų augimo zonoje naudoti mikroklimato rodiklių jutikliai – oro temperatūra<br />
<strong>ir</strong> bendra apšvieta Jutikliai sukabinti pagal PhyTech Ltd. rekomendacijas (Ton, 1996;<br />
Ton <strong>ir</strong> kt., 2001). Stiebo skersmens kitimo, ksileminio vandens judėjimo greičio <strong>ir</strong><br />
lapo temperatūros jutikliai naudoti kaip netiesioginiai transp<strong>ir</strong>acijos rodikliai. Augalai<br />
matuoti penkias dienas. Atlikta pomidorų derliaus apskaita. Pomidorų derlius imtas<br />
tris kartus per savaitę, vaisiai rūšiuoti į prekinius <strong>ir</strong> neprekinius. Derliaus duomenys<br />
apdoroti statistiniais metodais (Tarakanovas, Raudonius, 2003).<br />
Rezultatai. Sk<strong>ir</strong>tinguose substratuose auginti hibridai vegetacijos metu augo<br />
<strong>ir</strong> vystėsi šiek tiek nevienodai. Augalų aukštis <strong>ir</strong> lapų skaičius priklausė ne tik nuo<br />
substrato, kuriame auginti augalai, bet <strong>ir</strong> nuo hibrido (1 lentelė). Pomidorų ‘Raissa’ F 1<br />
,<br />
augintų kokoso plaušų substrate, aukštis buvo 8,1–9,2 proc. didesnis (neesminis<br />
sk<strong>ir</strong>tumas) negu augalų, augintų mineralinėje vatoje. Be to, jie turėjo daugiau lapų.<br />
67
Hibrido ‘Adm<strong>ir</strong>o’ augalai, auginti kokoso plaušų substrate, p<strong>ir</strong>mo <strong>ir</strong> antro matavimo<br />
metu buvo 1,3–4,9 proc. žemesni (neesminis sk<strong>ir</strong>tumas) negu auginti mineralinėje<br />
vatoje. Trečio matavimo metu šio hibrido augalų, augintų t<strong>ir</strong>iamuose substratuose,<br />
aukštis buvo vienodas. Hibrido ‘Adm<strong>ir</strong>o’ augalai, auginti mineralinėje vatoje <strong>ir</strong> kokoso<br />
plaušų substrate, turėjo tiek pat lapų.<br />
1 l e n t e l ė. Pomidorų, augintų mineralinėje vatoje bei kokoso plaušų substrate,<br />
aukštis bei lapų skaičius<br />
T a b l e 1. Height and number of leaves of tomatoes grown in rockwool and coconut<br />
fiber substratum<br />
Sausųjų medžiagų kiekis pomidorų lapuose priklausė nuo substrato (1 pav.).<br />
Abu hibridai, auginti mineralinėje vatoje, vegetacijos metu lapuose kaupė daugiau<br />
sausųjų medžiagų negu auginti kokoso plaušų substrate. Pomidorų ‘Raissa’ F 1<br />
,<br />
augintų mineralinėje vatoje, lapuose sausųjų medžiagų buvo 2,6–8,1 proc. daugiau<br />
(tai priklausė nuo matavimo) negu augintų kokoso plaušų substrate (1 pav. a), o hibrido<br />
‘Adm<strong>ir</strong>o’ – atitinkamai 2,0–8,7 proc. daugiau (nelygu matavimas) (1 pav. b). Tačiau<br />
šie sk<strong>ir</strong>tumai neesminiai.<br />
Pigmentų kiekis lapuose taip pat priklausė nuo substrato (2 lentelė). Daugiau<br />
chlorofilų lapuose kaupė abiejų pomidorų hibridai, auginti mineralinėje vatoje.<br />
‘Raissos’ hibrido pomidorų lapuose jų buvo 3,0–10,7 proc. (tai priklausė nuo<br />
matavimo), ‘Adm<strong>ir</strong>o’ hibrido pomidorų lapuose – 4,7–10,0 proc. daugiau (nelygu<br />
matavimas) negu pomidorų, augintų kokoso plaušų substrate, lapuose. Karotinoidų<br />
kiekis pomidorų, augintų mineralinėje vatoje <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate, lapuose<br />
vegetacijos metu buvo beveik vienodas. Šiek tiek mažiau jų sukaupė kokoso plaušų<br />
substrate auginti pomidorai.<br />
68
1 p a v. Sausųjų medžiagų kiekis pomidorų, augintų mineralinėje vatoje<br />
<strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate, lapuose vegetacijos metu<br />
F i g. 1. Dry matter amount in the leaves of tomatoes, grown in rockwool<br />
and coconut fiber substratum, during vegetation<br />
2 l e n t e l ė. Fotosintetinių pigmentų kiekis (mg/ g žalios masės) pomidorų,<br />
augintų mineralinėje vatoje <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate, lapuose<br />
T a b l e 2. Amount of photosynthetic pygments (mg/g of fresh weight) in the leaves of<br />
tomatoes, grown in rockwool and coconut fiber substratum<br />
Fotosintezės intensyvumas priklausė nuo hibrido (2 pav.). Mineralinėje vatoje<br />
augintų pomidorų hibrido ‘Adm<strong>ir</strong>o’ fotosintezės intensyvumas buvo nežymiai didesnis<br />
negu augintų kokoso plaušų substrate. Didžiausias fotosintezės intensyvumas buvo<br />
pomidorų hibrido ‘Raissa’, jiems augant kokoso plaušų substrate.<br />
69
2 p a v. Fotosintezės intensyvumas pomidorų, augintų mineralinėje<br />
vatoje <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate, lapuose vegetacijos metu<br />
F i g. 2. Photosynthesis intensity in the leaves of tomatoes, grown in rockwool<br />
and coconut fiber substratum, during vegetation<br />
Fitomonitoringo tyrimai buvo atliekami penkias dienas. Jų metu oro temperatūra<br />
augalų augimo zonoje buvo apie 25°C, o vertinant pagal bendros apšvietos svyravimus,<br />
dienos buvo debesuotos su pragiedruliais (3 pav.). Ksileminis vandens judėjimas,<br />
stiebo skersmens kitimas bei lapo <strong>ir</strong> oro temperatūros sk<strong>ir</strong>tumas rodo transp<strong>ir</strong>acijos<br />
intensyvumą <strong>ir</strong> apskritai vandens apykaitą augale (4 <strong>ir</strong> 5 pav.). Šių rodiklių kitimas<br />
per parą buvo panašus <strong>ir</strong> mineralinėje vatoje, <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate augintuose<br />
pomidoruose. Vidurdienį ksileminis vandens judėjimas intensyvėjo, stiebo skersmuo<br />
sumažėjo, o lapo temperatūra beveik visada buvo žemesnė už oro. Todėl galima teigti,<br />
kad transp<strong>ir</strong>acija pomidoruose buvo labai intensyvi, o mažas stiebo prieaugis per<br />
parą rodo, kad augalai nebuvo pakankamai aprūpinami vandeniu. Pomidorų, augintų<br />
kokoso plaušų substrate, lapo <strong>ir</strong> oro temperatūros sk<strong>ir</strong>tumas buvo didesnis negu<br />
pomidorų, augintų mineralinėje vatoje. Galima teigti, kad pastarųjų transp<strong>ir</strong>acija buvo<br />
ne tokia intensyvi. Intensyvesnė transp<strong>ir</strong>acija kokoso plaušų substrate augintuose<br />
pomidoruose turėjo neigiamos įtakos <strong>ir</strong> vaisių augimui. Paprastai vaisiai turi augti<br />
tolygiai, o šiame substrate augintų pomidorų vaisiai dieną beveik neaugdavo <strong>ir</strong> vėl<br />
normaliai pradėdavo augti tik antroje nakties pusėje (6 pav.). Mineralinėje vatoje<br />
augintų pomidorų vaisiai didėjo tolygiau. Jų augimas vidurdienį taip pat sulėtėdavo,<br />
tačiau vakare vėl būdavo normalus. Galima teigti, kad pomidorų, augintų kokoso<br />
plaušų substrate, vandens poreikis yra didesnis negu mineralinėje vatoje augintų<br />
pomidorų.<br />
70
3 p a v. Aplinkos rodiklių kitimas šiltnamyje<br />
F i g. 3. Changes of env<strong>ir</strong>onmental parameters in greenhouse<br />
4 p a v. Pomidorų ‘Raissa’ F 1<br />
, augintų mineralinėje vatoje (a) <strong>ir</strong> kokoso plaušų<br />
substrate (b), ksileminis vandens judėjimas <strong>ir</strong> stiebo skersmens kitimas<br />
F i g. 4. Stem flux rate and stem diameter evolution of tomato ‘Raissa’ F 1<br />
grown in rockwool<br />
(a) and coconut fiber substratum (b)<br />
71
5 p a v. Pomidorų ‘Raissa’ F 1<br />
, augintų mineralinėje vatoje <strong>ir</strong> kokoso plaušų<br />
substrate, lapo <strong>ir</strong> oro temperatūros sk<strong>ir</strong>tumas<br />
F i g. 5. Leaf and a<strong>ir</strong> temperature differences of tomato ‘Raissa’ F 1<br />
grown in<br />
rockwool and coconut fiber substratum<br />
6 p a v. Pomidorų ‘Raissa’ F 1<br />
, augintų mineralinėje vatoje <strong>ir</strong> kokoso plaušų<br />
substrate, vaisiaus skersmens kitimas<br />
F i g. 6. Fruit diameter evolution of tomato ‘Raissa’ F 1<br />
grown in rockwool and coconut fiber<br />
substratum<br />
‘Raissos’ hibrido pomidorai mineralinėje vatoje <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate išaugino<br />
po 15 kekių, tačiau vaisių skaičius kekėje buvo sk<strong>ir</strong>tingas: augintų mineralinėje vatoje<br />
jų buvo 4,5 vnt., o kokoso plaušų substrate – 4,2 vnt. ‘Adm<strong>ir</strong>o’ hibrido pomidorai<br />
išaugino po 15,5 kekės, vaisių skaičius <strong>ir</strong> mineralinėje vatoje, <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate<br />
augintų pomidorų kekėje buvo vienodas – 4,8 vnt.<br />
Kokoso plaušų substratas turėjo teigiamos įtakos pomidorų derliui (7 pav.).<br />
‘Raissos’ hibrido pomidorų, augintų kokoso plaušų substrate, derlius buvo 2 proc.<br />
didesnis negu augintų mineralinėje vatoje. Hibrido ‘Adm<strong>ir</strong>o’ pomidorų, augintų kokoso<br />
plaušų substrate, derlius taip pat buvo šiek tiek didesnis negu augintų mineralinėje<br />
72
vatoje (sk<strong>ir</strong>tumai neesminiai). Šio hibrido pomidorų derlius buvo iš esmės didesnis<br />
negu ‘Raissos’, nes ‘Adm<strong>ir</strong>o’ suformavo daugiau kekių ant augalo <strong>ir</strong> vaisių skaičius<br />
kekėje buvo didesnis. Šiek tiek didesnis buvo mineralinėje vatoje augintų pomidorų<br />
ankstyvasis derlius. Substratas neturėjo įtakos išorinei vaisiaus kokybei. Abiejuose<br />
substratuose augintų pomidorų nestandartinių vaisių derlius buvo vienodas: hibrido<br />
‘Raissa’ – 0,24 kg/m 2 , ‘Adm<strong>ir</strong>o’ – 0,4 kg/m 2 .<br />
7 p a v. Pomidorų, augintų mineralinėje vatoje <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate,<br />
ankstyvasis <strong>ir</strong> suminis derlius<br />
F i g. 7. Early and total yield of tomatoes, grown in rockwool and coconut fiber substratum<br />
8 p a v. Pomidorų, augintų mineralinėje vatoje <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate, vidutinė<br />
vaisiaus masė<br />
F i g. 8. Average fruit weight of tomatoes, grown in rockwool and coconut fibre substratum<br />
Substratas neturėjo didelės įtakos vidutinei vaisiaus masei. Mineralinėje vatoje<br />
augintų pomidorų vaisiaus masė buvo šiek tiek didesnė negu kokoso plaušų substrate<br />
augintų pomidorų. ‘Raissos’ hibrido vaisiai buvo šiek tiek stambesni – 137,1–140,1 g<br />
73
negu ‘Adm<strong>ir</strong>o’ – 131–135,4 g (8 pav.).<br />
Aptarimas. Įva<strong>ir</strong>ių šalių mokslininkai tyrė kokoso substratų – kokoso dulkių,<br />
kokoso plaušų <strong>ir</strong> jų mišinių – tinkamumą daržovėms auginti šiltnamiuose. Lopez <strong>ir</strong> kitų<br />
mokslininkų tyrimai parodė, kad kokoso dulkių substratas yra tinkamas pomidorams<br />
auginti šiltnamiuose <strong>ir</strong> jo savybės šiek tiek geresnės negu kanadietiškų durpių (Lopez<br />
<strong>ir</strong> kt., 1996). Kitų mokslininkų tyrimai patv<strong>ir</strong>tino, kad kokoso substratai gali būti<br />
naudojami kaip organiniai substratai augalams auginti (Evans <strong>ir</strong> kt., 1996). Atlikti<br />
įva<strong>ir</strong>ūs kokoso palyginimo su kitais substratais, naudojamais šiltnamių daržininkystėje,<br />
tyrimai. T<strong>ir</strong>tas augalų produktyvumas, auginant daržoves kokoso substrate, mineralinėje<br />
vatoje, perlite, pjuvenose, ryžių lukštuose (Carrijo <strong>ir</strong> kt., 2004; Jensen <strong>ir</strong> kt., 1998;<br />
Inden, Torres, 2004; Urrestazaru <strong>ir</strong> kt., 2000; Lopez <strong>ir</strong> kt., 1996). Kokosas lygintas<br />
<strong>ir</strong> su substratu, gaunamu kompostuojant atliekas (Urrestazaru <strong>ir</strong> kt., 2003). Carrijo<br />
<strong>ir</strong> kitų mokslininkų (2002) tyrimų rezultatai parodė, kad pomidorai, auginti kokoso<br />
substrate, yra derlingesni (13,2 kg/m 2 ) negu auginti pjuvenose (12,3 kg/m 2 ). Mes<br />
tyrėme pomidorų auginimo ypatumus mineralinėje vatoje <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate.<br />
Teigiamas efektas gautas, naudojant kokosą gėlėms auginti. Awang <strong>ir</strong> kt. (1996)<br />
bandymuose kokoso dulkės buvo įva<strong>ir</strong>iais santykiais maišomos su durpėmis <strong>ir</strong> tame<br />
mišinyje augintos vienametės gėlės. Tai davė teigiamą efektą – padidėjo serenčių<br />
žiedų skaičius. Nogurea <strong>ir</strong> kt. (1997) tyrė kokoso plaušų atliekų, gautų Meksikoje <strong>ir</strong><br />
Šri Lankoje, kaip substrato įtaką vazoninių gėlių augimui. Nustatyta, kad šių substratų<br />
fizinės <strong>ir</strong> cheminės savybės yra teigiamos.<br />
Jensen <strong>ir</strong> kiti mokslininkai tyrė įva<strong>ir</strong>ių substratų fizikines savybes (Jensen <strong>ir</strong> kt.,<br />
1998; Islam <strong>ir</strong> kt., 2002; Evans <strong>ir</strong> kt., 1996). Jensen tyrimų duomenimis, tarp įva<strong>ir</strong>iuose<br />
substratuose (perlitas, mineralinė vata, kokosas <strong>ir</strong> kt.) augintų pomidorų derliaus<br />
esminių sk<strong>ir</strong>tumų nėra. Tačiau kokoso plaušų substrato <strong>ir</strong> durpmilčių imlumas vandeniui<br />
yra vienodas, o poringumas dvigubai didesnis negu mineralinės vatos. Prasad (1996)<br />
tyrė chemines <strong>ir</strong> biologines kokoso dulkių savybes. Į kokoso plaušų substratą pridėjus<br />
kokoso dulkių, pagerėja substrato poringumas.<br />
Mūsų tyrimuose <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate, <strong>ir</strong> mineralinėje vatoje augintuose<br />
pomidoruose fiziologiniai procesai vyko beveik vienodai. Intensyvesnis ksileminio<br />
vandens judėjimas, mažesnis stiebo skersmuo <strong>ir</strong> didesnis lapo <strong>ir</strong> oro temperatūrų<br />
sk<strong>ir</strong>tumas parodė, kad kiek intensyvesnė transp<strong>ir</strong>acija vyko kokoso plaušų substrate<br />
augintuose pomidoruose (4 <strong>ir</strong> 5 pav.). Galima manyti, kad tai lėmė netolygų vaisių<br />
augimą šiame substrate, palyginti su mineraline vata (6 pav.). Remiantis fiziologinių<br />
tyrimų duomenimis, galima teigti, kad kokoso plaušų <strong>ir</strong> mineralinės vatos substratų<br />
imlumas vandeniui yra sk<strong>ir</strong>tingas.<br />
Vienų mokslininkų duomenimis, pomidorų, augintų kokoso substratuose, derlius<br />
buvo didesnis negu kituose substratuose augintų, kiti teigia, kad derliaus priedo negauta<br />
(Carrijo <strong>ir</strong> kt., 2004; Shinohara <strong>ir</strong> kt., 1999; Urrestarazu <strong>ir</strong> kt., 2003). Kobryn (2002)<br />
tyrimų duomenimis, auginant pomidorus mineralinėje vatoje, pomidorų derlius gautas<br />
didesnis negu auginant iš kokoso palmių šiaudų pagamintame substrate Cocovita.<br />
Mūsų tyrimo duomenimis, pomidorai, auginti kokoso plaušų substrate, davė nedidelį<br />
derliaus priedą, palyginti su augintais mineralinėje vatoje.<br />
T<strong>ir</strong>ta substrato įtaka pigmentų kiekiui lapuose <strong>ir</strong> vaisių kokybei. Islam <strong>ir</strong> kitų<br />
mokslininkų (2002) duomenimis, tarp chlorofilų kiekio lapuose, sausųjų medžiagų<br />
74
ei vitamino C kiekio kokoso bei mineralinės vatos substratuose augintų pomidorų<br />
vaisiuose nebuvo sk<strong>ir</strong>tumo. Mūsų tyrimuose mineralinėje vatoje auginti pomidorai<br />
lapuose kaupė daugiau sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> chlorofilų negu auginti kokoso plaušų<br />
substrate. Halman (2003) duomenimis, vyšninių pomidorų, augintų mineralinėje<br />
vatoje <strong>ir</strong> kokoso substrate, derlius buvo panašus. Tačiau substrato tipas turėjo įtakos<br />
vidinei vaisių kokybei: kokoso substrate augintuose pomidoruose buvo daugiau cukrų,<br />
rūgščių, mažiau vitamino C bei likopeno.<br />
Substratas neturėjo įtakos vidutinei vaisiaus masei. Mūsų atliktų tyrimų<br />
duomenimis, <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate, <strong>ir</strong> mineralinėje vatoje augintų pomidorų<br />
vidutinė vaisiaus masė nedaug skyrėsi.<br />
Kokoso substratas yra alternatyva mineralinei vatai šiltnamiuose. Didžiausias<br />
kokoso substratų privalumas yra tas, kad jie yra ekologiški, jų nereikia utilizuoti.<br />
Daugelio tyrimų duomenimis, <strong>ir</strong> kokoso plaušų substrate, <strong>ir</strong> mineralinėje vatoje augalai<br />
auga beveik vienodai <strong>ir</strong> jų produktyvumas yra panašus.<br />
Išvados. 1. Mineralinėje vatoje auginti pomidorai lapuose kaupia daugiau sausųjų<br />
medžiagų <strong>ir</strong> pigmentų negu auginti kokoso plaušų substrate.<br />
2. Sk<strong>ir</strong>tinguose substratuose augintų pomidorų fotosintezės intensyvumas<br />
priklausė nuo hibrido. Pomidorų hibrido ‘Adm<strong>ir</strong>o’ fotosintezė buvo intensyvesnė<br />
mineralinėje vatoje, o hibrido ‘Raissa’ – kokoso plaušų substrate.<br />
3. Pomidorų transp<strong>ir</strong>acija buvo intensyvi abiejuose substratuose, tačiau nedidelis<br />
stiebo prieaugis per parą rodo, kad augalų buvo nepakankamai aprūpinami vandeniu.<br />
Tai lėtino vaisių augimą dieną, ypač kokoso plaušų substrate augintų pomidorų.<br />
4. Didesnis derlius buvo kokoso plaušų substrate augintų pomidorų, o vidutinė<br />
vaisiaus masė – augintų mineralinėje vatoje.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
Literatūra<br />
1. A w a n g Y., Ismail M. R. The growth and flowering of some annual ornamentals<br />
on coconut dust // Acta Hort. 1996. 450. P. 31–38.<br />
2. Blom T. J. Coco co<strong>ir</strong> versus granulated rockwool and ‘arching’ versus traditional<br />
harvesting of roses in a rec<strong>ir</strong>culating system // Acta Hort. 1999. 481. P. 503–510.<br />
3. Carrijo O. A., Liz R. S., Makishima N. Fiber of green coconut shell as an<br />
agricultural substrate // Hortic. Bras. 2002. Vol. 20. N 4. P. 533–535.<br />
4. C a r r i j o O. A., Vidal M. C., dos Reis N. V. B., de Souza R. B., Makishima N.<br />
Tomato crop production under different substrates and greenhouse models // Hortic.<br />
Bras. 2004. Vol. 22. N 1. P. 5–9.<br />
5. E v a n s M. R., Kondoru S., Stamps R. H. Source variation in physical<br />
and chemical properties of coconut co<strong>ir</strong> dust // HortScience. 1996. 3.<br />
P. 965–967.<br />
6. H a l m a n n E., Kobryń J. Yield and quality of cherry tomato (Lycopersicon<br />
Esculentum Var. Cerasiforme) cultivated on rockwool and cocofibre // Acta Hort.<br />
75
2003. 614. P. 693–697.<br />
7. Inden H., Torres A. Comparison of four substrates on the growth and quality of<br />
tomatoes // Acta Hort. 2004. 644. P. 205–210.<br />
8. Islam M. S., Khan S., Ito T., Maruo T., Shinohara Y. Characterization of the<br />
physico-chemical properties of env<strong>ir</strong>onmentally friendly organic substrates in<br />
relation to rockwool // Journal of Horticultural Science and Biotechnology. 2002.<br />
77. P. 143–148.<br />
9. Jensen M. H., Rorabaugh P. A., Garcia A. M. Comparing five growing media<br />
for physical characteristics and tomato yield potential // Proc. of Am. Soc.<br />
Plasticulture. 1998. 27. P. 31–34.<br />
10. Kobryn J. The effect of substrate type on the yield and quality of tomato fruits<br />
(Lycopersicon Esculentum Mill.) in glasshouse cultivation // Folia horticulturae.<br />
2002. 14/1. P. 53–59.<br />
11. Konduru S., Evans M. R. Coconut husk and processing effects on chemical and<br />
physical properties of coconut co<strong>ir</strong> dust // HortScience. 1999. 34(1). P. 88–90.<br />
12. L o p e z F., Castillo G. A. B., Torres J. L. T., Castillo F. S. Hydroponic culture<br />
of tomato with coconut co<strong>ir</strong> dust as substrate, and its response to ammonium and<br />
potassium // Agrociencia. 1996. Vol. 30. P. 495–500.<br />
13. N o g u r e a P., A b a d M., Puchades R., Noguera V., M a q u i e i r a A., Martinez<br />
J. Physical and chemical properties of co<strong>ir</strong> waste and the<strong>ir</strong> relation to plant growth<br />
// Acta Hort. 1997. 450. P. 365–373.<br />
14. Prasad M. Physical, chemical and biological properties of co<strong>ir</strong> dust // Acta Hort.<br />
1996. 450. P. 21–29.<br />
15. Shinohara Y., Hata T., Maruo T., Hohjo M., Ito T. Chemical and physical<br />
properties of the coconut-fiber substrate and the growth and productivity<br />
of tomato (Lycopersicon Esculentum Mill.) plants // Acta Hort. 1999. 481.<br />
P. 145–150.<br />
16. T a r a k a n o v a s P., Raudonius S. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija, 2003. 56 p.<br />
17. Ton Y. Basics of phytomonitoring // Phytomonitoring. 1996. N 1. P. 3–5.<br />
18. Ton Y., Nilov N., Kopyt M. Phytomonitoring: a new information technology for<br />
improving crop production // Acta Hort. 2001. 562. P. 257–262.<br />
19. Urrestarazu M., Salas M.C., Mazuela P. Methods of correction of vegetable waste<br />
compost used as substrate by soilless culture // Acta Hort. 2003. 609. P. 229–233.<br />
20. U r r e s t a r a z u M., Salas M. C., Mazuela P., Ventura F., Castellano D., Sanchez<br />
J. A. Effect of forced aeration on certain parameters of crop tomato by substrate culture<br />
// Acta Hort. 2000. 659. P. 679–683.<br />
21. V e r d o n c k O., De Vleeschauwer D., De Boodt M. The influence of the substrate<br />
to plant growth // Acta Hort. 1982. 126. P. 251–258.<br />
22. Г а в р и л е н к о В. Ф., Жыгалова Т. В. Большой практикум по фотосинтезу.<br />
Москва: Aкaдемия, 2003. 256 c.<br />
23. Ш и ш к о А. А. О применении кокосового волокна в тепличном<br />
овощеводстве // Овощеводство: Сб. научных трудов. Т.12. Минск, 2006.<br />
C. 187–192.<br />
76
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
INFLUENCE OF SUBSTRATUM ON TOMATO PRODUCTIVITY AND<br />
PHYSIOLOGICAL PROCESSES<br />
J. Jankauskienė, A. Brazaitytė<br />
Summary<br />
Tomato hybrids ‘Raissa’ and ‘Adm<strong>ir</strong>o’ were grown in greenhouse covered with<br />
double polymeric film Multi Rovero 640 TR (“Rovero”, Holland) in different substratum<br />
at the Lithuanian Institute of Horticulture in 2004–2006 and the influence of substratum on<br />
physiological processes and yield was investigated. Different substratum were investigated –<br />
rockwool and coconut fiber. During experiment plant height was measured, photosynthesis<br />
intensity, the amount of dry matter and pigments in leaves was established, the account of tomato<br />
yield was carried out. Tomato physiological processes were investigated using phytometric<br />
system “LPS-03”.<br />
Tomatoes grown in rockwool accumulated more dry matter and chlorophylls in leaves<br />
than tomatoes grown in coconut fibre substratum. Tomato photosynthesis intensity in different<br />
substratum depended on the grown hybrid. Photosynthesis of tomato hybrid ‘Adm<strong>ir</strong>o’ was more<br />
intensive in rockwool and photosynthesis of hybrid ‘Raissa’ – in coconut fibre substratum.<br />
Tomato transp<strong>ir</strong>ation was intensive in both substratum, but small stem increase in 24 hours<br />
showed insufficient supply of water for plants. This delayed fruit growth in day, especially of<br />
these tomatoes, which were grown in coconut fibre substratum. The yield of tomatoes grown<br />
in coconut fibre substratum is bigger than this one of tomatoes grown in rockwool.<br />
Key words: coconut fiber, dry matter, leaf-a<strong>ir</strong> temperature differences, photosynthesis<br />
intensity, pigments, rockwool, stem diameter, stem flux rate, tomato, yield.<br />
77
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
AZOTO NORMŲ ĮTAKA PIRMAMEČIŲ PIPIRMĖČIŲ (Mentha<br />
piperita L.) DERLIUI IR KOKYBEI<br />
Edita DAMBRAUSKIENĖ, Ona BUNDINIENĖ,<br />
Pranas VIŠKELIS, Vytautas ZALATORIUS<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>, LT-54333, Babtai, Kauno r. El.<br />
paštas e.dambrauskiene@lsdi.lt<br />
2006 metais Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto bandymų laukuose t<strong>ir</strong>ta<br />
azoto normų įtaka pip<strong>ir</strong>mėčių (Mentha piperita L.) žalios masės derliui <strong>ir</strong> kokybei. Visos<br />
tyrimams naudotos pip<strong>ir</strong>mėtės: varietetas iš Lietuvos, varietetas iš Lenkijos <strong>ir</strong> ‘Krasnodarskaja’<br />
veislė, papildomai patręštos azoto trąšomis, derėjo gausiau. Tyrimais nustatyta, kad didžiausias<br />
žalios masės derliaus priedas gautas, tręšiant pip<strong>ir</strong>mėtes didžiausia azoto norma N 120<br />
per 3<br />
kartus (N 60+30+30<br />
). Pip<strong>ir</strong>mėčių žalios masės derlius taip pat priklauso nuo jų genetinių savybių.<br />
Gausiausiai derėjo pip<strong>ir</strong>mėtės iš Lenkijos, mažiausiai derlingas buvo varietetas iš Lietuvos, o<br />
’Krasnodarskaja‘ veislė – vidutiniškai derlinga. Cheminių analizių duomenimis, papildomas<br />
tręšimas azotu iš esmės didina nitratų kiekį pip<strong>ir</strong>mėčių žalioje masėje, tačiau nekeičia kitų<br />
biocheminių rodiklių: bendrojo cukraus, t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų, askorbo rūgšties, karotinoidų<br />
bei eterinių aliejų kiekio.<br />
Reikšminiai žodžiai: pip<strong>ir</strong>mėtės, žalios masės derlius, biochemija, eteriniai aliejai, tręšimas<br />
azotu.<br />
Įvadas. Lietuvoje mokslinių darbų apie aromatinių <strong>ir</strong> vaistinių augalų auginimo<br />
agrotechniką yra mažai. Mūsų šalyje vis daugiau auginama vaistažolių, todėl dėl<br />
informacijos stokos kyla vis daugiau problemų. Dažnai mokslinė informacija apie<br />
šių augalų auginimą bei žaliavos kokybę gaunama iš užsienio mokslininkų darbų.<br />
Dažniausiai tai yra Pietų Europoje atlikti tyrimai, kurių rezultatus dėl sk<strong>ir</strong>tingų klimato<br />
<strong>ir</strong> d<strong>ir</strong>vožemio sąlygų pritaikyti mūsų šalyje sunku. Vaistažolių auginimas Lietuvoje<br />
laikomas vienu perspektyviausių verslų, galinčių užtikrinti kaimo bendruomenių<br />
užimtumą, atverti naujus gamybos barus, aprūpinti vartotojus trūkstama žaliava<br />
(Viškelis <strong>ir</strong> kt., 2003). Stambesnės įmonės <strong>ir</strong> bendrovės renkasi pramoninį vaistažolių<br />
auginimo būdą. Siekiant gausaus derliaus, neapsieinama be papildomo tręšimo, nes<br />
d<strong>ir</strong>vožemiai Lietuvoje nevienodo derlingumo (Mažvila, 1998). Todėl labai svarbu atlikti<br />
aromatinių <strong>ir</strong> vaistinių augalų tręšimo tyrimus, nustatyti moksliškai pagrįstas tręšimo<br />
normas <strong>ir</strong> racionaliai jas parinkti, atsižvelgiant į ūkines d<strong>ir</strong>vožemio savybes (Samorodov<br />
<strong>ir</strong> Pospelov, 2004). Manome, kad detalūs aromatinių <strong>ir</strong> vaistinių augalų bandymai<br />
Lietuvoje padės atsakyti į rūpimus klausimus <strong>ir</strong> bus tolesnių tyrimų pagrindas.<br />
Darbo tikslas – nustatyti sk<strong>ir</strong>tingų azoto trąšų normų įtaką sk<strong>ir</strong>tingos kilmės<br />
p<strong>ir</strong>mamečių pip<strong>ir</strong>mėčių žalios masės derliui <strong>ir</strong> kokybei.<br />
Tyrimo objektas, sąlygos <strong>ir</strong> metodai. Tyrimo objektas – trys sk<strong>ir</strong>tingos kilmės<br />
78
pip<strong>ir</strong>mėtės (Mentha piperita L.): varietetas iš Lenkijos; varietetas iš Lietuvos; veislė<br />
‘Krasnodarskaja‘.<br />
Bandymo schema:<br />
1. Be azoto trąšų; P 45<br />
K 40+20%<br />
– fonas (F)<br />
2. F + N 30<br />
3. F + N 60<br />
(N 30<br />
+ N 30<br />
); trąšos p<strong>ir</strong>mą kartą išbertos prieš sodinimą, antrą – augalams<br />
prigijus<br />
4. F + N 90<br />
per tris kartus (N 30<br />
+ N 30<br />
+ N 30<br />
); trąšos p<strong>ir</strong>mą kartą išbertos prieš<br />
sodinimą, antrą – augalams prigijus, trečią – po pjūties<br />
5. F + N 120<br />
per tris kartus (N 60<br />
+ N 30<br />
+ N 30<br />
); trąšos p<strong>ir</strong>mą kartą išbertos prieš<br />
sodinimą, antrą – augalams prigijus, trečią – po pjūties<br />
Fonui tręšti naudotas granuliuotas superfosfatas <strong>ir</strong> kalio magnezija. Pip<strong>ir</strong>mėtėms<br />
papildomai tręšti naudota amonio salietra (NH 4<br />
NO 3<br />
– 34,4 proc. N, iš jo 17,2 proc.<br />
N-NH 4<br />
– amoniakinio <strong>ir</strong> 17,2 proc. NO 3<br />
– nitratinio azoto). Ši populiari trąša yra labai<br />
higroskopiška, greitai atidrėksta <strong>ir</strong> susiguli. Išbėrus amonio salietrą į d<strong>ir</strong>vą, amonio<br />
azotą (N-NH 4<br />
) sorbuoja d<strong>ir</strong>vožemio kompleksas, o nitratinis (N-NO 3<br />
) reaguoja su<br />
d<strong>ir</strong>vožemio t<strong>ir</strong>palo katijonais <strong>ir</strong> gali būti lengvai augalų pasisavinamas, tačiau, esant<br />
tinkamoms sąlygoms, gali lengvai išsiplauti, nusiplauti ar nugaruoti. Jei d<strong>ir</strong>vožemio<br />
t<strong>ir</strong>pale trūksta katijonų, d<strong>ir</strong>vožemis gali laikinai parūgštėti. Augalams sunaudojus<br />
azoto rūgštį, tai pranyksta, bet gali pakenkti jauniems, nesustiprėjusiems augalams.<br />
Bandymai atlikti velėniniame glėjiškame pajaurėjusiame (VG 1j<br />
) d<strong>ir</strong>vožemyje,<br />
granuliometrinė sudėtis – priesmėlis ant lengvo priemolio (pagal naująją Lietuvos<br />
d<strong>ir</strong>vožemių klasifikaciją – karbonatingieji sekliai glėjiški išplautžemiai – IDg8-k<br />
/ Calc(ar)i- Epihypogleyc Luvisols – LVg-p-w-cc (Buivydaitė <strong>ir</strong> kt., 2001)).<br />
D<strong>ir</strong>vožemio armuo – 22–25 cm storio. Jame pavasarį 0–25 cm gylyje rasta 1,53 proc.<br />
humuso, 333 mg/kg d<strong>ir</strong>vožemio judriojo P 2<br />
O 5<br />
<strong>ir</strong> 191 mg/kg d<strong>ir</strong>vožemio judriojo K 2<br />
O,<br />
10 850 mg/kg d<strong>ir</strong>vožemio Ca, 2 880 mg/kg d<strong>ir</strong>vožemio Mg. Pavasarį ariamajame <strong>ir</strong><br />
poarmeniniame sluoksniuose rasta 60,5 kg/ha mineralinio azoto (N-NH 4<br />
+ N-NO 3<br />
).<br />
D<strong>ir</strong>vožemio pH 7,6.<br />
Augalų priešsėlis – juodasis pūdymas. D<strong>ir</strong>va d<strong>ir</strong>bta pagal LSDI priimtus<br />
agrotechnikos reikalavimus. Rudenį d<strong>ir</strong>va buvo giliai suarta, o pavasarį išlyginta <strong>ir</strong><br />
sukultivuota. Augalai sodinti šakniastiebiais trečiąjį gegužės dešimtadienį. Tarpueilių<br />
plotis vienodas – 70 cm. Atstumai tarp augalų – 30 cm. Apskaitinio laukelio plotas<br />
– 5,6 m 2 (ilgis – 4 m, plotis – 1,4 m). Bandymo variantai kartoti po keturis kartus.<br />
Laukeliai pakartojimuose išdėstyti randomizuotai.<br />
Pip<strong>ir</strong>mėčių priežiūros darbai atlikti pagal LSDI taikomas intensyvaus vaistažolių<br />
auginimo technologijas. Tarpueiliai purenti traktoriniu purentuvu tris kartus per<br />
vegetaciją, piktžolės ravėtos rankomis. Žalia masė nupjauta p<strong>ir</strong>moje rugsėjo pusėje.<br />
Vaistiniai augalai tręšti prasidėjus jų vegetacijai, o azoto trąšos išbertos per du kartus.<br />
Mėšlu netręšta. D<strong>ir</strong>vožemis mažo azotingumo <strong>ir</strong> kalingumo, bet fosforingas. Dėl šių<br />
priežasčių antrajame variante azoto <strong>ir</strong> kalio normos padidintos 20 procentų.<br />
2006 m. vasara buvo karšta <strong>ir</strong> labai sausa (1 lentelė). Vidutinė oro temperatūra<br />
buvo beveik 1°C aukštesnė už daugiametę vidutinę, o kritulių iškrito 20,5 mm mažiau<br />
negu daugiametis vidurkis. Ypač karšti <strong>ir</strong> sausi buvo liepos <strong>ir</strong> rugpjūčio mėnesiai, o<br />
rugsėjis buvo šiltas, palyginti su daugiamečiu vidurkiu, bet drėgnas (iškrito beveik<br />
79
1,5 karto daugiau kritulių negu daugiametis vidurkis).<br />
1 l e n t e l ė. Vidutinė oro temperatūra <strong>ir</strong> kritulių kiekis vegetacijos laikotarpiu<br />
T a b l e 1. Average temperature and the amount of precipitation during vegetation<br />
Biocheminėms analizėms naudota šviežia pip<strong>ir</strong>mėčių žolė, nupjauta masinio<br />
žydėjimo metu. Cheminės analizės atliktos LSDI Biochemijos <strong>ir</strong> technologijų<br />
laboratorijoje: eteriniai aliejai nustatyti hidrodistiliacijos metodu Clevengerio tipo<br />
aparatu; bendras cukrų kiekis – Bertrano metodu (AOAC, 1990); t<strong>ir</strong>pios sausosios<br />
medžiagos – refraktometru; askorbo rūgštis – titruojant 2,6-dichlorfenolindofenolio<br />
natrio druskos t<strong>ir</strong>palu (Epģaźoā, 1987); nitratai – potenciometriškai jonoselektyviu<br />
elektrodu (Metodiniai nurodymai, 1990); karotinoidų kiekis – spektrofotometriškai<br />
(Davies, 1976). Tyrimų duomenų dispersinė analizė atlikta naudojant programą<br />
ANOVA (Tarakanovas, Raudonius, 2003).<br />
Rezultatai. Tyrimams naudoti trys pip<strong>ir</strong>mėčių mėginiai yra tos pačios rūšies, bet<br />
sk<strong>ir</strong>tingų varietetų. Nežymiai skyrėsi jų morfologiniai požymiai, kai kurios biocheminės<br />
savybės <strong>ir</strong> produktyvumas. Kaip parodė tyrimų duomenys, visuose tręšimo variantuose<br />
iš esmės didesniu derlingumu išsiskyrė iš Lenkijos gautas pip<strong>ir</strong>mėtės varietetas (1<br />
pav.). Jos derlingumas kito nuo 0,88 kg/m 2 iki 1,17 kg/m 2 – tai priklausė nuo azoto<br />
normos. Derliaus daugiau padidėjo tręšiant N 60<br />
, minėtą normą išberiant per du kartus:<br />
p<strong>ir</strong>mą – prieš daigų sodinimą, antrą – daigams prigijus, <strong>ir</strong> N 90<br />
, išberiant per tris kartus:<br />
prieš daigų sodinimą, daigams prigijus <strong>ir</strong> po žalios masės pjūties. Palyginti su be azoto<br />
trąšų augintomis pip<strong>ir</strong>mėtėmis, tręštų pip<strong>ir</strong>mėčių žalios masės derlius padidėjo 15,9–17<br />
procentų. Prieš sodinant vaistažolių daigus išbėrus N 60<br />
<strong>ir</strong> vėliau dar du kartus patręšus<br />
azotu (N 30 + 30<br />
), pip<strong>ir</strong>mėčių, palyginti su tręštomis N 30 + 30<br />
<strong>ir</strong> N 30 + 30 + 30,<br />
derlius padidėjo dar<br />
13,6 procento. Išbėrus didesnę azoto normą (N 120<br />
per 3 kartus – N 60 + 30 + 30<br />
), pip<strong>ir</strong>mėtės<br />
varieteto iš Lenkijos derlius, palyginti su kontroliniu variantu, padidėjo 0,29 kg/m 2 ,<br />
arba 32,9 proc. <strong>ir</strong> buvo didžiausias.<br />
80
1 p a v. Azoto normų įtaka įva<strong>ir</strong>ios kilmės pip<strong>ir</strong>mėčių žalios masės derliui<br />
F i g. 1. Influence of nitrogen rates on fresh weight yield of the peppermint<br />
of various origin<br />
Lietuvoje auginamo pip<strong>ir</strong>mėtės varieteto derlius, palyginti su kitomis t<strong>ir</strong>tomis<br />
pip<strong>ir</strong>mėtėmis, <strong>ir</strong> auginant jas be azoto trąšų, <strong>ir</strong> tręšiant įva<strong>ir</strong>iomis azoto normomis,<br />
buvo mažiausias. Jis kito nuo 0,4 iki 0,81 kg/m 2 (1 pav.). Didžiausias derlius gautas<br />
tręšiant N 120<br />
per tris kartus (N 60 + 30 + 30<br />
). Jį lyginant su be azoto (N 0<br />
) augintų pip<strong>ir</strong>mėčių<br />
derliumi, gautas 50,6 proc. žalios masės derliaus priedas. Lyginant didžiausia norma<br />
tręštų pip<strong>ir</strong>mėčių derlių su N 60,<br />
atiduodant per 2 kartus, <strong>ir</strong> N 90<br />
, atiduodant per 3 kartus,<br />
tręštų pip<strong>ir</strong>mėčių derliumi, gautas 0,21–0,31 kg/m 2 , arba 20,0–33,3 proc. derliaus<br />
priedas. Esminių pip<strong>ir</strong>mėtės žalios masės derliaus sk<strong>ir</strong>tumų, tręšiant 60 <strong>ir</strong> 90 kg/ha<br />
azoto, nenustatyta.<br />
‘Krasnodarskaja’ veislės pip<strong>ir</strong>mėtės žalios masės derlius kito nuo 0,69 iki<br />
0,99 kg/m 2 , nelygu kokia azoto norma buvo tręšta (1 pav.). Vienkartinis tręšimas azotu<br />
(N 30<br />
) prieš daigų sodinimą pip<strong>ir</strong>mėtės derlių padidino nežymiai (tik 0,02 kg/m 2 , arba 2,8<br />
proc.). Didesnis ‘Krasnodarskaja’ pip<strong>ir</strong>mėtės derlius gautas tręšiant didesnėmis azoto<br />
normomis (N 60<br />
<strong>ir</strong> N 90<br />
) <strong>ir</strong> šį azoto kiekį išberiant per du ar tris kartus – žalios masės<br />
derlius, palyginti su vienkartiniu tręšimu azotu (N 30<br />
), padidėjo 17,4–21,7 procento.<br />
Didžiausias ‘Krasnodarskaja’ pip<strong>ir</strong>mėtės žalios masės derlius gautas tręšiant didžiausia<br />
azoto norma (N 60 + 30 + 30<br />
) – palyginti su be azoto trąšų augintų pip<strong>ir</strong>mėčių derliumi, jis<br />
padidėjo 43,5 procento. Pastebėta, kad pip<strong>ir</strong>mėtės žalios masės derlius priklauso <strong>ir</strong><br />
nuo augalo savybių, <strong>ir</strong> nuo naudojamų sk<strong>ir</strong>tingų azoto trąšų normų.<br />
Fiziologiškai aktyvių medžiagų kiekį <strong>ir</strong> veiksmingumą vaistiniuose augaluose<br />
lemia jų genetika, tačiau šiuos rodiklius gali keisti kai kurie išoriniai veiksniai. Įva<strong>ir</strong>ios<br />
kilmės pip<strong>ir</strong>mėčių cheminė analizė parodė, kad azoto trąšų normų didinimas nežymiai<br />
keičia jų cheminius rodiklius. Gauti įva<strong>ir</strong>ių tręšimo variantų rezultatai parodė tą pačią<br />
tendenciją, todėl pateikiami tik kontrolinio varianto – azotu netręštų pip<strong>ir</strong>mėčių <strong>ir</strong><br />
didžiausia (N 120<br />
) azoto norma tręštų pip<strong>ir</strong>mėčių cheminės sudėties rodikliai (2 lentelė).<br />
81
Nustatyta, kad papildomas tręšimas azotu iš esmės padidino nitratų kiekį visuose<br />
t<strong>ir</strong>tuose pip<strong>ir</strong>mėčių augaluose. Azotu netręštuose variantuose nitratų kiekis pip<strong>ir</strong>mėtėse<br />
svyruoja nuo 650 iki 870 mg kg -1 , o tręšiant N 120<br />
– padidėja nuo 930 iki 1 040 mg kg -<br />
1<br />
. Bendras cukrų, t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų, askorbo rūgšties <strong>ir</strong> karotinoidų kiekis<br />
nev<strong>ir</strong>šija paklaidos <strong>ir</strong> nuo azoto normų nepriklauso. Didelių atsk<strong>ir</strong>ų pip<strong>ir</strong>mėčių formų<br />
cheminės sudėties sk<strong>ir</strong>tumų nėra. Šviežioje pip<strong>ir</strong>mėčių žaliavoje tyrimų metais rasta<br />
1,71–1,98 proc. cukrų, 9,8–11,0 proc. t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų, 24,4–26,2 mg 100 g -1<br />
askorbo rūgšties <strong>ir</strong> 2,7–3,0 mg 100 g -1 karotinoidų.<br />
Svarbus rodiklis yra eterinių aliejų kiekis pip<strong>ir</strong>mėčių žaliavoje. Nuo jo<br />
priklauso žaliavos aromatingumas <strong>ir</strong> vaistinės savybės. Tyrimais nustatyta, kad azoto<br />
normos neturėjo įtakos eterinių aliejų kiekiui pip<strong>ir</strong>mėtės žaliavoje (3 lentelė). Tarp<br />
atsk<strong>ir</strong>ų pip<strong>ir</strong>mėčių varietetų <strong>ir</strong> veislės sk<strong>ir</strong>tumai dideli. Mažiausiai eterinių aliejų<br />
(0,15–0,19 proc.) sintetina pip<strong>ir</strong>mėtė, dažnai auginama Lietuvoje. Dvigubai daugiau<br />
eterinių aliejų aptikta ‘Krasnodarskaja’ veislės pip<strong>ir</strong>mėtėse (0,42–0,46 proc.). Jas abi<br />
šiuo rodikliu lenkia iš Lenkijos gauta pip<strong>ir</strong>mėtė, kurios aromatingumas yra stipriausias.<br />
Tai patv<strong>ir</strong>tina tyrimų duomenys – šis varietetas sintetina nuo 0,58 iki 0,61 proc. eterinių<br />
aliejų.<br />
2 l e n t e l ė. Įva<strong>ir</strong>ios kilmės pip<strong>ir</strong>mėčių cheminė sudėtis, papildomai netręšiant<br />
azotu <strong>ir</strong> tręšiant N 120<br />
azoto norma<br />
T a b l e 2. Chemical composition of the peppermint of various origin without additional<br />
fertilization with nitrogen and fertilizing with nitrogen N 120<br />
rate<br />
Babtai, 2006 m.<br />
82
3 l e n t e l ė. Eterinių aliejų kiekis (%) šviežioje įva<strong>ir</strong>ios kilmės pip<strong>ir</strong>mėčių žolėje<br />
T a b l e 3. Amount of essential oils in the grass of the peppermint of various origin<br />
Babtai, 2006 m.<br />
Aptarimas. Apibendrinant bandymo rezultatus, nustatyta, kad papildomas<br />
pip<strong>ir</strong>mėčių tręšimas azotu didina jų žalios masės derlių. Tai būdinga visoms t<strong>ir</strong>toms<br />
sk<strong>ir</strong>tingos kilmės pip<strong>ir</strong>mėtėms. Žaliavos kokybės pakitimai nedideli. Šių bandymų<br />
duomenys patv<strong>ir</strong>tina tendencijas, gautas atliekant vaistinio čiobrelio tręšimo azotu<br />
tyrimus (Dambrauskienė <strong>ir</strong> kt., 1999; Baranauskienė <strong>ir</strong> kt., 2003). T<strong>ir</strong>iant vaistinio<br />
čiobrelio žaliavos kokybės kitimus, buvo nustatyta, kad didesnės azoto normos didina<br />
šių vaistažolių derlingumą, tačiau nekeičia biocheminės šviežios <strong>ir</strong> džiovintos žaliavos<br />
sudėties, eterinių aliejų kiekio <strong>ir</strong> sudėties. Tyrimais nustatytos optimalios azoto trąšų<br />
normos, kuriomis tręšiant gautas gausus žalios masės derlius. Svarbu, kad aromatinių<br />
<strong>ir</strong> vaistinių augalų produktyvumui didinti būtų parenkamos saugios, veiksmingos <strong>ir</strong><br />
ekonomiškos trąšos. Diegiant pažangias netradicinių augalų žemd<strong>ir</strong>bystės sistemas,<br />
pip<strong>ir</strong>mėtes papildomai tręšti amonio salietra – racionalus sprendimas. Tai rodo <strong>ir</strong><br />
užsienio autorių darbai (Hähndel, Zerulla, 2001, Дерюгин, Кулюкин, 1988).<br />
Išvados. 1. Visos tyrimams naudotos pip<strong>ir</strong>mėtės: varietetas iš Lietuvos, varietetas iš<br />
Lenkijos <strong>ir</strong> ‘Krasnodarskaja’ veislė, papildomai tręštos azoto trąšomis, derėjo gausiau.<br />
Tyrimais nustatyta, kad didžiausias žalios masės derliaus priedas gautas, pip<strong>ir</strong>mėtes<br />
tręšiant didžiausia azoto norma N 120<br />
per 3 kartus (N 60 + 30 + 30<br />
).<br />
2. Pip<strong>ir</strong>mėčių žalios masės derlius priklauso <strong>ir</strong> nuo augalų genetinių savybių.<br />
Gausiausiai derėjo pip<strong>ir</strong>mėtės iš Lenkijos, mažiausiai derlingas buvo varietetas iš<br />
Lietuvos, o ‘Krasnodarskaja’ veislė – vidutiniškai derlinga.<br />
3. Cheminių analizių duomenimis, papildomas tręšimas azotu iš esmės didina<br />
nitratų kiekį pip<strong>ir</strong>mėčių žalioje masėje, tačiau nekeičia kitų biocheminių rodiklių:<br />
bendrojo cukraus, t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų, askorbo rūgšties, karotinoidų bei eterinių<br />
aliejų kiekio.<br />
Literatūra<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
1. AOAC. Official Methods of Analysis. Arlington, 1990. 15 th ed. N 962. 17. P. 1001.<br />
2. B a r a n a u s k i e n ė R., Venskutonis P.R., Viškelis P., Dambrauskienė E. Influence<br />
of Nitrogen Fertilizers on the Yield and Composition of Thyme (Thymus vulgaris)<br />
// Journal of Agricultural and Food chemistry. 2003. 51. P. 7751–7758.<br />
83
3. Buivydaitė V., Motuzas A., Vaičys M. Naujoji Lietuvos d<strong>ir</strong>vožemių klasifikacija<br />
(1999). Akademija, 2001. 84 p.<br />
4. Bundinienė O. Žemd<strong>ir</strong>bystės sistemų įtaka augalų <strong>ir</strong> d<strong>ir</strong>vožemio produktyvumui<br />
bei maisto medžiagų nuostoliams // Žemd<strong>ir</strong>bystė. 2003. T. 81(1). P. 24–33.<br />
5. D a m b r a u s k i e n ė E., Viškelis P., Venskutonis R. Azoto trąšų įtaka p<strong>ir</strong>mamečių<br />
čiobrelių derliui <strong>ir</strong> kokybei // Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai, 1999. T. 18(3).<br />
P. 107–112.<br />
6. Davies B.H. Chemistry and Biochemistry of Plant Pigments; Goodwin TW.<br />
London: Academic Press, 1976. P. 365.<br />
7. H ä h n d e l R., Zerulla W. Effects of ammonium-stabilized N-fertilizers on yield<br />
and quality of vegetables //Acta Horticulturae. 2001. Vol. 563. P. 81–86.<br />
8. Lietuvos d<strong>ir</strong>vožemių agrocheminės savybės <strong>ir</strong> jų kaita (sudarytojas J. Mažvila)<br />
Kaunas, 1998. 196 p.<br />
9. Metodiniai nurodymai nitratams nustatyti augalininkystės produkcijoje. Vilnius,<br />
1990. 41 p.<br />
10. S a m o r o d o v N., Pospelov V. Genus Echinacea Moench in Ukraine: Sixtyyear<br />
experience of studying and using // International Scientific Congress “The<br />
development of contemporary growing and analysis of medical plants” / Papers<br />
of reports. Kaunas, 2004. P. 98–99.<br />
11. Tarakanovas P., Raudonius S. Agronominių tyrimų duomenų statistinė analizė,<br />
taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija, 2003. 56 p.<br />
12. Viškelis P., Bobinas Č., Dambrauskienė E. Measures for development of medicinal<br />
and spice herbs production in Lithuania // Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai,<br />
2003. T. 22(4). P. 220–224.<br />
13. Д е р ю г и н И. П., Кулюкин А. Н. Агрохимические основы системы<br />
удобрения овощных и плодовых культур. М., 1988. С. 88.<br />
14. Ермаков А. И. Методы биохимического исследования растений. Ленинград,<br />
1987. 431 c.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
INFLUENCE OF NITROGEN RATES ON THE FIRST-YEAR PEPPER-<br />
MINT (MENTHA PIPERITA L.) YIELD AND QUALITY<br />
E. Dambrauskienė, O. Bundinienė, P. Viškelis, V. Zalatorius<br />
Summary<br />
The influence of nitrogen rates on peppermint (Mentha piperita L.) fresh weight yield and<br />
quality was investigated in the experimental fields of the Lithuanian Institute of Horticulture in<br />
2006. All the peppermints (Lithuanian variety, Polish variety and variety ‘Krasnodarskaja’) used<br />
in the investigations, additionally fertilized with nitrogen fertilizers yielded more abundantly.<br />
Investigations showed that the biggest increase of fresh weight was obtained when peppermints<br />
were fertilized with the biggest nitrogen rate N 120<br />
for three times (N 60 + 30 + 30<br />
). Peppermint<br />
84
fresh weight yield also depends on the<strong>ir</strong> genetic properties. Polish peppermint yielded most<br />
abundantly, Lithuanian variety was the least productive, and variety ‘Krasnodarskaja’ – averagely<br />
productive. According to the data of chemical analysis, additional fertilization with nitrogen<br />
significantly increases the amount of nitrates in peppermint fresh weight, but doesn’t change<br />
other biochemical parameters – the amount of total sugar, dry soluble solids, ascorbic acid,<br />
carotenoids and essential oil.<br />
Key words: peppermint, fresh weight yield, biochemistry, essential oils, fertilization with<br />
nitrogen.<br />
85
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
LAIKYMO BŪDŲ ĮTAKA TOPINAMBŲ (HELIANTHUS<br />
TUBEROSUS L.) GUMBŲ KOKYBEI<br />
Paulina ALEKNAVIČIENĖ*, Elvyra JARIENĖ*,<br />
Honorata DANILČENKO*, Kristina BARTAŠIŪTĖ*,<br />
Gintarė JAKIMONYTĖ**<br />
*Lietuvos žemės ūkio universitetas , , LT -53361 Akademija, Kauno r.<br />
El. paštas paulina.aleknaviciene@lzuu.lt<br />
**Viešoji įstaiga Alantos technologijos <strong>ir</strong> verslo mokykla<br />
2006–2007 m. Lietuvos žemės ūkio universitete t<strong>ir</strong>ta sk<strong>ir</strong>tingai laikytų ‘Swojecki’ veislės<br />
topinambų gumbų kokybė. Gumbai buvo laikomi maišuose, smėlyje <strong>ir</strong> durpėse keturis mėnesius<br />
esant 2°C oro temperatūrai <strong>ir</strong> 95 proc. santykinei drėgmei. Gumbuose standartiniais metodais<br />
nustatyta: sausųjų medžiagų, t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekiai bei bendrojo, invertuoto cukrų <strong>ir</strong><br />
sacharozės kiekiai. Didžiausias sausųjų medžiagų kiekis bei jo padidėjimas laikant nustatytas<br />
maišuose laikytuose gumbuose. Po keturių laikymo mėnesių mažiausiai t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų<br />
(12,49 proc.) buvo taip pat maišuose laikytuose gumbuose. Po dviejų mėnesių visuose topinambų<br />
gumbuose, nesvarbu, kur jie buvo laikyti, aptikta mažiausiai bendrojo cukraus <strong>ir</strong> sacharozės.<br />
Didžiausi esminiai invertuoto cukraus kiekiai rasti maišuose laikytuose topinambų gumbuose<br />
viso tyrimo metu.<br />
Reikšminiai žodžiai: cheminė sudėtis, kokybė, laikymas, topinambai (Helianthus tuberosus<br />
L.)<br />
Įvadas. Topinambas (Helianthus tuberosus L.), arba bulvinė saulėgrąža – astrinių<br />
šeimos šiltųjų kraštų augalas, kilęs iš Pietų Amerikos. Užauga iki 2–3 m aukščio.<br />
Lietuvoje šie augalai žinomi kaip vertinga, tačiau kol kas nepopuliari daržovė. Šiek<br />
tiek anksčiau buvo bandyta auginti topinambus silosui bei žaliajam pašarui, tačiau<br />
tai nepaplito. Dabartiniu metu bulvines saulėgrąžas augina vienas kitas sodininkas,<br />
o medžiotojai užsodina jomis plotelius pamiškėse. Tai bene naudingiausi augalai,<br />
kuriuos bus galima auginti užimtuose pūdymuose <strong>ir</strong> topinambo masę panaudoti kaip<br />
žaliąją trąšą. Išauginta žaliava (antžeminė dalis) tinka kurui, o gumbai (požeminė<br />
dalis) – naujos kartos maisto produktams gaminti.<br />
Topinambuose yra nuo 20,4 iki 31,9 proc. sausųjų medžiagų, kurių<br />
pagrindinę dalį sudaro angliavandeniai. Daugiausia yra vandenyje t<strong>ir</strong>paus inulino –<br />
11,3–14,2 g 100 g -1 žalios masės. T<strong>ir</strong>piųjų angliavandenių sudėtyje, be inulino, taip pat<br />
yra jo darinių: fruktooligosacharidų, redukuojančiųjų cukrų (gliukozės <strong>ir</strong> fruktozės) <strong>ir</strong><br />
sacharozės (Barta <strong>ir</strong> kt., 1990).<br />
Topinambuose taip pat gausu vitaminų: vitamino C, β-karotino <strong>ir</strong> vitaminų<br />
B (tiamino, riboflavino, niacino <strong>ir</strong> biotino). Gumbų sausoje masėje yra nemažai<br />
mineralinių medžiagų, ypač kalio, kuris svarbus š<strong>ir</strong>dies kraujagyslių ligų profilaktikai.<br />
86
Žalių proteinų sausoje gumbų masėje yra beveik tiek, kiek aukštos kokybės maistinių<br />
kviečių grūduose (Barta <strong>ir</strong> kt., 1990).<br />
Sandėlyje topinambų gumbai laikosi tik sąlyginai gerai. Kadangi jų odelė yra<br />
labai plona, daug intensyviau nei kitose daržovėse juose vyksta įva<strong>ir</strong>ūs fiziologiniai,<br />
cheminiai procesai, įva<strong>ir</strong>ių medžiagų pokyčiai. Dėl šių procesų keičiasi topinambų<br />
cheminė sudėtis, mažėja masė <strong>ir</strong> blogėja kokybė, taip pat mažėja organinių junginių,<br />
blogėja maistinė vertė (Modler <strong>ir</strong> kt., 1993; Saengthobpinit <strong>ir</strong> kt., 2005.) Topinambus<br />
kasti galima <strong>ir</strong> pavasarį, tačiau tada derliaus nuėmimo laikas yra gan trumpas, nes,<br />
atšilus orams, gumbai pradeda dygti.<br />
Darbo tikslas – nustatyti optimalų topinambų (Helianthus tuberosus L.) gumbų<br />
laikymo būdą, siekiant išsaugoti jų kokybę bei maistinę vertę.<br />
Tyrimo objektas <strong>ir</strong> metodai. ‘Swojecki’ veislės topinambai auginti Lietuvos<br />
žemės ūkio universiteto (LŽŪU) pomologiniame sode 2006–2007 m. D<strong>ir</strong>vožemis –<br />
limnoglacialinis priemolis ant moreninio priemolio, karbonatingas giliau glėjiškas<br />
išplautžemis, neutralus (6,6 pH KCl<br />
), humuso – 1,76 proc., vidutiniškai fosforingas<br />
(P 2<br />
O 5<br />
– 126 mg kg -1 ) <strong>ir</strong> vidutiniškai kalingas (K 2<br />
O – 121 mg kg -1 ). Sodinimo pradžia<br />
– balandžio mėnesio antra pusė, derlius nuimtas lapkričio mėn. pradžioje.<br />
2006 m. per visą vegetaciją oro temperatūra <strong>ir</strong> kritulių kiekis buvo panašūs į<br />
vidutinius daugiamečius rodiklius, išskyrus rugpjūčio mėn., kuomet kritulių kiekis<br />
100 mm v<strong>ir</strong>šijo daugiametę normą.<br />
Tyrimams sk<strong>ir</strong>ti topinambų gumbai keturis mėnesius (nuo lapkričio mėn. iki kovo<br />
mėn.) laikyti šaldymo spintose KX–Ž su automatiniu temperatūros reguliatoriumi,<br />
esant 0–2°C temperatūrai <strong>ir</strong> 90–95 proc. santykiniam oro drėgnumui. Topinambai<br />
laikyti polipropileniniuose maišuose, durpėse <strong>ir</strong> smėlyje po 10 kg. Bandymo variantai<br />
kartoti po keturis kartus.<br />
Topinambų gumbų cheminė sudėtis nustatyta standartiniais metodais:<br />
cukrūs (invertuotas cukrus, sacharozė <strong>ir</strong> bendrasis cukrus) – Bertrano metodu<br />
(LST 1698:2000); sausosios medžiagos – džiovinant mėginius 105°C temperatūroje iki<br />
nekintamos masės (LST ISO 751:2000); t<strong>ir</strong>pios sausosios medžiagos – refraktometru.<br />
Tyrimai <strong>ir</strong> analizės buvo atliekamos kas keturias savaites Lietuvos žemės<br />
ūkio universiteto TEMPUS bei Sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės katedros Augalinių<br />
maisto žaliavų kokybės tyrimo laboratorijose. D<strong>ir</strong>vožemio analizės atliktos Lietuvos<br />
žemd<strong>ir</strong>bystės instituto Agrocheminių tyrimų centre. Tyrimų duomenys statistiškai<br />
apdoroti naudojantis programa „Excel“. Apskaičiuoti vidurkiai bei standartiniai<br />
nukrypimai. Sk<strong>ir</strong>tumų esmingumas apskaičiuotas naudojantis programa „Statistica“.<br />
Rezultatai. Sausųjų medžiagų kiekis topinambų gumbuose labai sk<strong>ir</strong>iasi. Tai<br />
priklauso nuo veislės genetinių savybių, gumbų subrendimo lygio bei jų laikymo<br />
sąlygų. Užsienio literatūros duomenimis, topinambų gumbai, laikomi 18°C<br />
temperatūroje, per 30 dienų gali prarasti iki 20 proc. drėgmės (Cabezas <strong>ir</strong> kt., 2002).<br />
Tik derlių nukasus mūsų t<strong>ir</strong>tos topinambų veislės gumbuose sausųjų medžiagų buvo<br />
16,37 proc. (1 lentelė). Laikant gumbus, sausųjų medžiagų kiekis viso tyrimo periodo<br />
metu kito nevienodai. Daugiausia drėgmės (3,02 proc.) gumbai neteko po dviejų<br />
mėnesių laikant maišuose.<br />
87
1 l e n t e l ė. Sausųjų medžiagų kiekio kitimas laikomuose topinambų gumbuose,<br />
%<br />
T a b l e 1. Dry matter amount variation in Jerusalem artichoke tubers during storage (%)<br />
Lyginant sausųjų medžiagų kiekio kitimą, atsižvelgiant į tai, kur gumbai buvo<br />
laikyti, nustatyta, kad jau po p<strong>ir</strong>mojo mėnesio sausųjų medžiagų buvo iš esmės<br />
mažiausiai durpėse laikomuose gumbuose. Po dviejų mėnesių <strong>ir</strong> maišuose, <strong>ir</strong> smėlyje<br />
laikytuose ‘Swojecki’ veislės topinambų gumbuose sausųjų medžiagų kiekis buvo<br />
panašus. Po trijų mėnesių durpėse <strong>ir</strong> smėlyje laikytų topinambų gumbuose sausųjų<br />
medžiagų kiekis iš esmės skyrėsi nuo maišuose laikytų gumbų sausųjų medžiagų<br />
kiekio – sk<strong>ir</strong>tumas sudarė apie 3 procentus.<br />
T<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekio kitimas topinambų gumbuose priklausė<br />
nuo laikymo būdo <strong>ir</strong> trukmės. Tik nuėmus derlių, gumbuose šių medžiagų buvo<br />
16,50 proc. (2 lentelė). Per keturis laikymo mėnesius daugiausia t<strong>ir</strong>pių sausųjų<br />
medžiagų (4,01 proc.) netekta maišuose laikytuose topinambuose. Durpėse <strong>ir</strong> smėlyje<br />
laikytuose gumbuose t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis labiausiai sumažėjo po dviejų<br />
laikymo mėnesių, o vėliau stabilizavosi <strong>ir</strong> iš esmės nesikeitė.<br />
2 l e n t e l ė. T<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekio kitimas laikomuose topinambų<br />
gumbuose, %<br />
T a b l e 2. Variation of the amount of dry soluble solids in Jerusalem artichoke tubers<br />
during storage (%)<br />
T<strong>ir</strong>iant laikymo būdo įtaką t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekiui, nustatyta, kad po antro<br />
88
mėnesio iš esmės daugiausia (16,6 proc.) jų buvo maišuose laikytuose gumbuose, o<br />
po keturių mėnesių – durpėse laikytuose gumbuose (15,30%) (2 lentelė).<br />
Buvo t<strong>ir</strong>iamas <strong>ir</strong> angliavandenių kitimas laikomuose topinambų gumbuose.<br />
Bendrojo cukraus kiekis prieš laikymą buvo 5,25 proc. (1 pav.). Mažiausias šios<br />
medžiagos kiekis nustatytas po dviejų laikymo mėnesių: 4,53 proc. laikant maišuose<br />
<strong>ir</strong> 4,43 bei 4,99 proc. – atitinkamai durpėje <strong>ir</strong> smėlyje.<br />
1 p a v. Bendrojo cukraus kiekio kitimas laikomuose topinambų gumbuose, %.<br />
Tarp vidurkių, pažymėtų tomis pačiomis raidėmis,<br />
esminių sk<strong>ir</strong>tumų nėra, kai P ≤ 0,05.<br />
F i g. 1. Total sugar amount variation in Jerusalem artichoke tubers during storage (%).<br />
Means followed by the same letter are not significantly different at P ≤ 0.05.<br />
Lyginant laikymo būdo įtaką bendrojo cukraus kiekiui, po vieno mėnesio iš<br />
esmės mažiausias (4,81 proc.) šios medžiagos kiekis nustatytas durpėje laikytuose<br />
gumbuose, o po dviejų mėnesių esminis sk<strong>ir</strong>tumas nustatytas tarp visų laikymo būdų.<br />
Po trijų laikymo mėnesių maišuose laikomuose gumbuose bendrojo cukraus kiekis<br />
padidėjo 0,28 procento.<br />
Laikymo būdas taip pat turėjo įtakos invertuoto cukraus kiekiui topinambų<br />
gumbuose. Per visą laikymo periodą iš esmės daugiausia šios medžiagos buvo maišuose<br />
laikytuose gumbuose. Smėlyje laikomuose topinambuose invertuoto cukraus kiekis<br />
didėjo, tačiau ne taip žymiai, kaip laikytuose maišuose.<br />
Prieš laikymą topinambų gumbuose nustatyta 5,15 proc. sacharozės (3 pav.).<br />
Mažiausi sacharozės kiekiai rasti topinambų gumbuose po dviejų laikymo mėnesių:<br />
durpėse <strong>ir</strong> maišuose – atitinkamai 4,33 <strong>ir</strong> 4,17 proc., smėlyje – 4,83 procento.<br />
Sacharozės kiekis sk<strong>ir</strong>tingai laikytuose gumbuose iš esmės skyrėsi jau po p<strong>ir</strong>mojo<br />
laikymo mėnesio. Po antrojo mėnesio taip pat pastebėti esminiai sk<strong>ir</strong>tumai, o išlaikius<br />
tris <strong>ir</strong> keturis mėnesius, tarp laikymo būdų esminio sk<strong>ir</strong>tumo nebuvo.<br />
89
2 p a v. Invertuoto cukraus kiekio kitimas laikomuose topinambų gumbuose, %.<br />
Tarp vidurkių, pažymėtų tomis pačiomis raidėmis,<br />
esminių sk<strong>ir</strong>tumų nėra, kai P ≤ 0,05.<br />
F i g. 2. Reducing sugar amount variation in Jerusalem artichoke tubers during<br />
storage, %. Means followed by the same letter are not significantly different at P ≤ 0.05.<br />
3 p a v. Sacharozės kiekio kitimas laikomuose topinambų gumbuose, %.<br />
Tarp vidurkių, pažymėtų tomis pačiomis raidėmis,<br />
esminių sk<strong>ir</strong>tumų nėra, kai P ≤ 0,05.<br />
F i g. 3. Sucrose amount variation in Jerusalem artichoke tubers during storage (%). Means<br />
followed by the same letter are not significantly different at P ≤ 0.05.<br />
Aptarimas. Laikymo metu topinambų gumbuose vykstant nepertraukiamiems<br />
biocheminiams procesams, pablogėja jų kokybė, sumažėja masė. Laikymo pradžioje<br />
šie procesai susiję su gumbų brendimu <strong>ir</strong> perėjimu į ramybės būseną, o vėliau – su<br />
90
generatyvinių organų formavimusi. Laikomų gumbų masės nuostoliai – tai kvėpavimo,<br />
vandens garinimo, daigų formavimosi <strong>ir</strong> mikrobiologinių procesų rezultatas (Modler<br />
<strong>ir</strong> kt., 1993). Tyrimais buvo nustatyta, kad ‘Swojecki’ gumbuose daugiausia sausųjų<br />
medžiagų netekta laikant juos maišuose (1 lentelė). Laikomų gumbų masė mažėja <strong>ir</strong><br />
dėl vandens garinimo. Nors juose apie 83 proc. vandens, drėgmės garinimo procesas<br />
vyksta nuolat, net esant 100 proc. aplinkos oro santykinei drėgmei. Palyginti nedideli<br />
drėgmės nuostoliai sukelia įva<strong>ir</strong>ių procesų sutrikimus, blogina kokybę <strong>ir</strong> trumpina<br />
laikymo trukmę (Saengthobpinit <strong>ir</strong> kt, 2005). Mūsų tyrimų duomenimis, laikant gumbus<br />
maišuose, pastebėtas intensyvesnis jų senėjimas, palyginti su laikomais durpėse ar<br />
smėlyje. T<strong>ir</strong>iant gumbų kokybę, pastebėta, kad po keturių mėnesių durpėse ar smėlyje<br />
laikyti gumbai tapo tv<strong>ir</strong>tesnės konsistencijos, buvo sultingesni <strong>ir</strong> skanesni. Matyt, dėl<br />
smėlio ar durpių specifinių savybių tik nedidelis topinambams kvėpuojant išsk<strong>ir</strong>iamos<br />
drėgmės kiekis buvo išleidžiamas į aplinką, o jos likutis kondensuodavosi indo dugne.<br />
Tokius topinambų gumbus, kurių cheminė sudėtis kinta nežymiai, galima išlaikyti iki<br />
vėlyvo pavasario.<br />
Angliavandeniai – svarbus topinambų gumbų kokybės rodiklis. Laikymo metu<br />
labai keičiasi jų struktūra: depolimerizuojasi inulinas, tuo pačiu mažėja fruktozės<br />
<strong>ir</strong> gliukozės santykis. Nustatyta, kad, laikant topinambų gumbus per žiemą, juose<br />
fruktozės <strong>ir</strong> gliukozės santykis sumažėja nuo 11 iki 3 (Schorr-Galindo <strong>ir</strong> kt., 1997).<br />
Laikomuose gumbuose suaktyvėja fermentas sacharazė, kuris skaido sacharozę<br />
iki gliukozės <strong>ir</strong> fruktozės. Nustatyta, kad, esant žemai temperatūrai, cukrus gumbuose<br />
gali kauptis greitai (tai susiję su hidrolizinių fermentų aktyvumu), o esant aukštai<br />
temperatūrai jo kiekis greitai mažėja, nes yra skaidomas vykstant kvėpavimo procesui<br />
(Cabezas <strong>ir</strong> kt., 2002).<br />
Cukrų kaupimosi topinambų gumbuose intensyvumas glaudžiai susijęs su jų<br />
fiziologine būsena. Atliktų tyrimų rezultatais įrodyta, kad laikant gumbus maišuose,<br />
juose vyko intensyviausi fiziologiniai procesai, kuriems palaikyti reikalingi didesni<br />
gliukozės <strong>ir</strong> fruktozės kiekiai. Toks aktyvus minėtų angliavandenių naudojimas<br />
paskatina gumbų senėjimą <strong>ir</strong> trumpą jų išsilaikymą. Po dviejų laikymo mėnesių<br />
nustačius bendrojo cukraus <strong>ir</strong> sacharozės kiekių sumažėjimą, galima teigti, kad<br />
topinambų gumbai „išgyveno“ stresą <strong>ir</strong> prisitaikė prie aplinkos sąlygų. Laikant<br />
topinambų gumbus toliau, fiziologiniai procesai juose nenutrūko, o kvėpavimo<br />
intensyvumas tai lėtėjo, tai aktyvėjo. Dėl to bendrojo cukraus <strong>ir</strong> sacharozės kiekių<br />
kitimo dinamika laikymo metu buvo tokia nevienoda.<br />
Išvados. 1. Po keturių mėnesių sausųjų medžiagų maišuose laikytuose topinambų<br />
gumbuose buvo 2,2 karto daugiau nei laikytuose durpėse <strong>ir</strong> smėlyje.<br />
2. Daugiausia t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų (4,01 proc.) netekta maišuose laikytuose<br />
gumbuose po keturių laikymo mėnesių.<br />
3. Mažiausiai bendrojo cukraus <strong>ir</strong> sacharozės nustatyta visuose gumbuose,<br />
nesvarbu, kur jie buvo laikyti, po dviejų mėnesių.<br />
4. Per visą laikymo laikotarpį iš esmės didžiausi invertuoto cukraus kiekiai<br />
nustatyti maišuose laikytuose topinambų gumbuose.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
91
Literatūra<br />
1. B a r t a J., Fodor P., Torok S., Vukov K. Mineral components and micro-elements<br />
in Jerusalem artichoke tubers grown in Hungary // Acta Alimen. 1990. Vol. 19. P.<br />
41–46.<br />
2. Ben Chekroun M., Amzile J., El Yachioui M. Qualitative and quantitative<br />
development of carbohydrate reserves during the biological cycle of Jerusalem<br />
artichoke (Helianthus tuberosus L.) tubers // New Zealand Journal of Crop and<br />
Horticultural Science. 1994. Vol. 22. P. 31–37.<br />
3. Ben Chekroun M., Amzile J., Mokhtari M., El Haloui N. E. Comparison of<br />
fructose production by 37 cultivars of Jerusalem artichoke (Helianthus tuberosus<br />
L.) // New Zealand Journal of Crop and Horticultural Science. 1996. Vol. 24. P.<br />
115–120.<br />
4. Cabezas M. J., Rabert C., Bravo S., Shene C. Inulin and sugar contents in<br />
Helianthus tuberosus and Cichorium intybus tubers: effect of post harvest storage<br />
temperature // Journal of food science. 2002. Vol. 67. N 8.<br />
5. LSTISO 751:2000. Vaisių <strong>ir</strong> daržovių gaminiai. Vandenyje net<strong>ir</strong>pių sausųjų<br />
medžiagų nustatymas.<br />
6. LST 1698:2000. Vaisių <strong>ir</strong> daržovių gaminiai. Cukrų nustatymas.<br />
7. M o d l e r H. W., Jones J. D., Mazza G. Observations on long-term storage<br />
and processing of Jerusalem artichoke tubers // Food Chem. 1993. Vol. 48.<br />
P. 279–284.<br />
8. Saengthobpinit W., Sajjaanantakul T. Influence of harvest time and storage<br />
temperature on characteristics of inulin from Jerusalem artichoke (Helianthus<br />
tuberosus L.) tubers // Postharvest Biology and Technology. 2005. Vol. 37. N 1.<br />
P. 93–100.<br />
9. Schorr-Galindo S., Gu<strong>ir</strong>aud J. P. Sugar potential of different Jerusalem artichoke<br />
cultivars according to harvest // Biores.Tech. 1997. Vol. 60. P. 15–20.<br />
10. Soja G., Dersch G., Prasnik W. Harvest dates, fertilizer and varietal effects on<br />
yield, concentration and molecular distribution of fructan in Jerusalem artichoke<br />
(Helianthus tuberosus L.) // Journal of agronomy and crop science. 1990. Vol.<br />
165. P. 181–189.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
THE INFLUENCE OF STORAGE CONDITIONS ON QUAL-<br />
ITY OF HELIANTHUS TUBEROSUS L. TUBERS<br />
P. Aleknavičienė, E. Jarienė, H. Danilčenko, K. Bartašiūtė, G. Jakimonytė<br />
Summary<br />
The quality of Helianthus tuberosus L. tubers during storage was evaluated in LUA<br />
in 2006–2007. The tubers were stored in bags, sand and peat in refrigerator KX–Ž where<br />
92
temperature was 2°C and RH 95%. The index of chemical composition in tubers was identified<br />
by standard methods: the quantity of dry matter, dry soluble solids, total, reducing sugar and<br />
sucrose. It was determined that after four storage months, when tubers were kept in bags, the<br />
amount of dry matter was 2.2 times bigger comparing with tubers, which were kept in sand<br />
and peat. According to our results, the biggest loss of dry soluble solids was established after<br />
four storage months (4.01%), when tubers were kept in bags.<br />
Irrespective of storage conditions, the lowest amounts of total sugar and sucrose were<br />
determined after two storage months. Essential biggest amounts of reducing sugars were<br />
established when tubers where kept in bags.<br />
Key words: chemical composition, Jerusalem artichoke (Helianthus tuberosus L.) quality,<br />
93
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
AUGIMO REGULIATORIŲ 2,4-D <strong>ir</strong> TDZ ĮTAKA CATTLEYA<br />
HIBRIDŲ KALIAUS INDUKCIJAI<br />
Rasa ŽUMBAKIENĖ 1 , Vidmantas STANYS 2 ,<br />
Gražina STANIENĖ 2<br />
1<br />
Lietuvos žemės ūkio universitetas, LT-53361 Akademija, Kauno r.<br />
2<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>, LT-54333 Babtai, Kauno r.<br />
El.paštas v.stanys@lsdi.lt<br />
Kaliaus indukcijos tyrimai atlikti siekiant sukurti efektyvią Cattleya genties augalų<br />
genetinės transformacijos sistemą. Nustatytos optimalios Cattleya hibridų kaliaus formavimosi<br />
sąlygos. Izoliuoti Cattleya hibridų 5–10 mm ilgio mikrolapelių <strong>ir</strong> 4–10 mm belapių mikroūglių<br />
eksplantai auginti modifikuotoje Murashige–Skoog terpėje (1/2 makro- <strong>ir</strong> mikroelementų<br />
koncentracijos) su augimo reguliatoriais 2,4-D (1,0–20,0 mg/l) <strong>ir</strong> TDZ (1,0 mg/l). Eksplantai<br />
subkultivuoti kas 30 dienų. Nustatyta, kad augimo reguliatorius TDZ yra reikalingas eksplantų<br />
gyvybinėms funkcijoms palaikyti <strong>ir</strong> kaliaus indukcijai vykti. Nustatyta, kad kaliaus indukcijos<br />
dažnumas priklauso nuo eksplanto audinių diferenciacijos. Mikroūglių kultūroje kalius pradėjo<br />
formuotis vėliau nei mikrolapelių kultūroje, tačiau šviesiai geltono kaliaus formavimosi<br />
dažnumas buvo didesnis. Nustatytos egzogeninių augimo reguliatorių koncentracijos, kurioms<br />
esant visuose mikroūglių segmentų eksplantuose indukuojama kaliusogenezė. Optimali augimo<br />
reguliatorių koncentracija maitinamojoje terpėje buvo 1–10 mg/l 2,4-D <strong>ir</strong> 1,0 mg/l TDZ.<br />
Reikšminiai žodžiai: Cattleya, 2,4-D, kaliaus indukcija, TDZ.<br />
Įvadas. Gegužraibinių (Orchidaceae) šeima savo apimtimi <strong>ir</strong> augalų įva<strong>ir</strong>ove yra<br />
viena didžiausių tarp gaubtasėklių (Angiosperm). Ją sudaro apie 700 genčių <strong>ir</strong> 35 000<br />
rūšių. Šiai šeimai prisk<strong>ir</strong>iama <strong>ir</strong> Cattleya Lindl. gentis, kurioje yra apie 65 rūšys bei<br />
daugybė naujų sukurtų hibridų.<br />
Kuriant naujas Cattleya Lindl. genties augalų formas, siekiama panaudoti augalų<br />
moderniosios biotechnologijos metodus <strong>ir</strong> sukurti augalų transformavimo sistemas,<br />
o tam būtina parengti kaliaus indukcijos <strong>ir</strong> augalų regeneravimo metodikas in vitro<br />
(Belarmino, Mii, 2000).<br />
Augalo ląstelių proliferacija <strong>ir</strong> diferenciacija yra kontroliuojama daugybės faktorių,<br />
tarp jų <strong>ir</strong> fitohormonų: auksinų <strong>ir</strong> citokininų. Hormonai veikia kaip signalai, stimuliuojantys<br />
ar inhibuojantys augalų augimą <strong>ir</strong> reguliuojantys jų vystymąsi (Fosket, 1994). Augimo<br />
reguliatoriai naudoti dauginant Cattleya genties rūšis in vitro: C.aurantiaca ūglių<br />
v<strong>ir</strong>šūnėmis (Mauro <strong>ir</strong> kt., 1994), šaknų meristemų kultūroje, dauginant Cattleya hibridą<br />
C. nobilior Rchb.F. × C. loddigesii Ldl. (Kerbauy, 1991), indukuojant pumpurus iš C.<br />
walkeriana sėjinukų (Krapiec <strong>ir</strong> kt., 2003), skatinant pažastinių pumpurų augimą iš<br />
C. mossiae Parker ex Hook ūglių (Torres, Mogollon, 2000). Žinoma, jog citokininai<br />
<strong>ir</strong> auksinai skatina kaliaus formavimąsi audinių kultūroje (Skoog, Armstrong, 1970).<br />
Orchidėjų kalius in vitro kultūroje auga lėtai, jis yra linkęs greitai apm<strong>ir</strong>ti<br />
94
(Kerbauy, 1984). Jei kaliaus indukcija vyktų patikimai <strong>ir</strong> jis išliktų genetiškai stabilus,<br />
greitai augtų <strong>ir</strong> nekeisdamas savo prigimties lengvai formuotų protokormus, tai būtų<br />
puiki masinio orchidėjų dauginimo priemonė (Islam <strong>ir</strong> kt., 2002). Kaliaus <strong>ir</strong> kaliaus<br />
ląstelių suspensiją galima panaudoti Cattleya Lindl. genties augalams transformuoti<br />
panaudojant Agrobacterium tumefaciens, nes genetinį orchidėjų pagerinimą, naudojant<br />
lytinės hibridizacijos metodus, riboja reprodukcijos proceso savitumas <strong>ir</strong> ilgas<br />
vystymasis.<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti augimo reguliatorių 2,4–D <strong>ir</strong> TDZ poveikį Cattleya hibridų<br />
kaliaus indukcijai mikroūglių <strong>ir</strong> lapelių in vitro kultūroje.<br />
Tyrimo objektas <strong>ir</strong> metodai. Tyrimai atlikti Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės<br />
instituto Augalų biotechnologijos laboratorijoje. T<strong>ir</strong>ti in vitro augančių hibridinių<br />
Cattleya augalų 5–10 mm ilgio lapeliai <strong>ir</strong> 4–10 mm mikroūgliai, pašalinus nuo jų<br />
lapalakščius.<br />
Naudota Murashige-Skoog (MS) (Murashige, Skoog, 1962) maitinamoji terpė<br />
su perpus sumažintomis makro- <strong>ir</strong> mikrodruskų koncentracijomis. Terpėje buvo<br />
po 0,50 mg/l askorbo, nikotino rūgšties, p<strong>ir</strong>idoksino <strong>ir</strong> tiamino, 50,0 mg/l inozito,<br />
15,0 g/l sacharozės. T<strong>ir</strong>ti augalų augimo reguliatorių: 2,4-dichlorfenoksiacto rūgšties<br />
(2,4-D) 1,00, 10,00, 15,00, 20,00 mg/l <strong>ir</strong> 1-fenil-3-(1,2,3-tiadiazol-5-il)-karbamido<br />
(TDZ) 1,0 mg/l, koncentracijų deriniai. Maitinamosios terpės pH 5,7. Eksplantai auginti<br />
kultivavimo kambaryje, esant 25 ± 1°C temperatūrai <strong>ir</strong> 16 valandų fotoperiodui su<br />
50 µmol m -2 s -1 fotonų srautu. Kiekviename variante sodinta po 20 eksplantų.<br />
Eksplantai subkultivuoti kas 30 dienų. Prieš kiekvieną subkultivavimą matuotas<br />
eksplantų dydis <strong>ir</strong> registruotas kaliaus formavimosi dažnumas.<br />
Tyrimų duomenys apdoroti dispersinės analizės metodu (Tarakanovas, 1999).<br />
Rezultatai. Augalų augimo reguliatoriai <strong>ir</strong> jų deriniai neturėjo įtakos eksplantų<br />
išgyvenimui per p<strong>ir</strong>mąsias keturias kultivavimo savaites. Visi izoliuoti eksplantai<br />
išgyveno, kad <strong>ir</strong> kokios sudėties terpėje buvo auginti. Per antrąjį kultivavimo mėnesį<br />
sk<strong>ir</strong>tinguose terpės variantuose, nelygu eksplanto prigimtis, dalis jų žuvo (1 pav.).<br />
Lapelių žuvimo procentas buvo didesnis nei mikroūglių. Per antrąjį kultivavimo mėnesį<br />
kontroliniame variante (be egzogeninių augimo reguliatorių) 40 proc. izoliuotų lapelių<br />
žuvo. Šis skaičius didėjo, ilgėjant kultivavimo trukmei.<br />
TDZ turėjo lemiamą reikšmę eksplantų išgyvenimui. Antrąjį auginimo mėnesį<br />
augimo reguliatoriaus 2,4-D 1–5 mg/l koncentracijos didino išgyvenusių izoliuotų<br />
lapelių procentą, o vėliau iš esmės mažino. Visos didesnės šio augimo reguliatoriaus<br />
koncentracijos mažino izoliuotų lapelių išgyvenimo procentą. Panaši tendencija<br />
pastebėta <strong>ir</strong> su mikroūgliais, tačiau žudantis poveikis pas<strong>ir</strong>eiškė jau esant 5 mg/l<br />
2,4-D koncentracijai.<br />
Po dvylikos kultivavimo savaičių, palyginti su kontroliniu variantu, iš esmės<br />
mažiau izoliuotų lapelių išgyveno tik naudojant mažiausias (1–5 mg/l) 2,4-D<br />
koncentracijas, o šešiolikos savaičių neišgyveno nė vienas eksplantas. Panaši tendencija<br />
pastebėta <strong>ir</strong> su mikroūgliais, tik toksinis 2,4-D poveikis pas<strong>ir</strong>eiškė žymiai lėčiau <strong>ir</strong> po<br />
šešiolikos savaičių terpėje su 10 mg/l 2,4-D dar buvo žalių mikroūglių.<br />
Maitinamosiose terpėse, kur buvo panaudoti įva<strong>ir</strong>ūs auksino <strong>ir</strong> citokinino deriniai,<br />
abiejų tipų eksplantai išgyveno iš esmės geriau.<br />
95
1 p a v. Augalų augimo reguliatorių 2,4-D <strong>ir</strong> TDZ įtaka<br />
Cattleya hibridų mikrolapelių <strong>ir</strong> mikroūglių išgyvenimui in vitro:<br />
A – mikrolapeliai; B – mikroūgliai<br />
F i g. 1. The influence of plant growth regulators 2,4-D and TDZ<br />
on survival of Cattleya hybrids explants in vitro:<br />
A – microleaves; B – microshoots<br />
2 p a v. Augalų augimo reguliatorių 2,4-D <strong>ir</strong> TDZ įtaka kaliaus indukcijai Cattleya<br />
hibridų mikrolapelių kultūroje<br />
F i g. 2. The influence of plant grow regulators 2,4-D and TDZ on callus induction on<br />
Cattleya hybrids microleaves in vitro<br />
P<strong>ir</strong>mąsias keturias savaites izoliuoti mikroūgliai <strong>ir</strong> mikrolapeliai išliko žali,<br />
brinko, bet kaliaus neformavo. P<strong>ir</strong>mieji mikrokaliai pradėjo formuotis ant lapelių<br />
96
ketv<strong>ir</strong>tą–aštuntą auginimo savaitę (2 pav.). Terpėse su 2,4-D <strong>ir</strong> TDZ kalius formavosi<br />
intensyviau negu terpėje tik su auksinu 2,4-D arba tik su citokininu TDZ. Kalius<br />
formavosi didžiausiu dažnumu, terpėje esant 5,0 mg/l 2,4-D <strong>ir</strong> 1,0 mg/l TDZ, <strong>ir</strong> po<br />
dvylikos savaičių kultivavimo 90 proc. eksplantų suformavo kalių.<br />
3 p a v. Augalų augimo reguliatorių 2,4-D <strong>ir</strong> TDZ įtaka kaliaus indukcijai<br />
Cattleya hibridų mikroūglių kultūroje:<br />
A <strong>ir</strong> B – be TDZ; C <strong>ir</strong> D – su TDZ.<br />
F i g. 3. The influence of plant growth regulators 2,4-D and TDZ on callus<br />
induction on Cattleya hybrids microshoots in vitro:<br />
A and B without TDZ; C and D – with TDZ.<br />
Mikroūglių kultūroje kalius pradėjo formuotis vėliau, aštuntą–dvyliktą auginimo<br />
savaitę (3 pav.). Terpėse su abiem augalų augimo reguliatoriais kalius formavosi<br />
intensyviau nei terpėse tik su 2,4-D. Mikroūgliai pradėjo formuoti gelsvai rusvą<br />
kalių 100 proc. dažnumu terpėje su 5,0 mg/l 2,4-D <strong>ir</strong> 1,0 mg/l TDZ dvyliktą<br />
auginimo savaitę.<br />
Aptarimas. Kaliaus indukcija gegužraibinių (Orchidaceae) šeimos augaluose yra<br />
ilgas <strong>ir</strong> sudėtingas procesas, jam didelės įtakos turi eksplanto audinių diferenciacijos<br />
lygis. Įva<strong>ir</strong>ių eksplantų audinių dediferenciacija in vitro sukuria plastišką raidos<br />
požiūriu eksplanto būseną, kuriai esant santykinai lengvai gali būti skatinama kaliaus<br />
indukcija ar tiesioginė regeneracija (Schwarz <strong>ir</strong> kt., 2005). Parodyta, kad didelis auksinų<br />
<strong>ir</strong> citokininų santykis skatina vienaskilčių augalų kaliaus indukciją (Gaba, 2005).<br />
Atlikti tyrimai parodė, kad Cattleya hibridų eksplantų reakcija į egzogeninius<br />
augimo reguliatorius priklausė nuo eksplanto prigimties, augimo reguliatoriaus<br />
cheminės struktūros <strong>ir</strong> koncentracijos. Citokininų prigimties augimo reguliatorius<br />
TDZ didino eksplantų išgyvenimą, tačiau kaliaus indukcijos neskatino, nors ląstelių<br />
dalijimosi funkcija, kurią kontroliuoja citokininai, gali būti susieta su kaliusogeneze. Ši<br />
97
tendencija buvo būdinga abiejų tipų t<strong>ir</strong>tiems eksplantams. Auksinų prigimties augimo<br />
reguliatorius 2,4-D buvo būtinas kaliaus indukcijai, tačiau didesnės jo koncentracijos<br />
toksiškai veikė eksplantus. Viena šio reiškinio galimų priežasčių – etileno susidarymas,<br />
kuris toksiškai veikia pradinius eksplantus (Gaba, 2005).<br />
T<strong>ir</strong>ti Cattleya hibridų eksplantai formavo kalių sk<strong>ir</strong>tingu laiku <strong>ir</strong> kaliaus indukcijos<br />
dažnumas buvo nevienodas. Kaliaus formavimas mikrolapelių kultūroje vyko<br />
anksčiau nei mikroūglių, tačiau mažesniu dažnumu. Galima manyti, kad šie procesai<br />
priklausė nuo mikroūglių apikalinių meristemų, kurios yra auksinų gamybos centrai <strong>ir</strong><br />
sąlygoja šiuos procesus. Cattleya hibridų lapai kalių indukavo mažesniu dažnumu nei<br />
mikroūgliai. Tokia tendencija pastebėta <strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>iant kitas orchidėjų rūšis. Mažu dažnumu<br />
kalių formavo <strong>ir</strong> Phalaenopsis hibridų mikrolapeliai (Ishii <strong>ir</strong> kt., 1998; Žumbakienė <strong>ir</strong><br />
kt., 2005). Bandymai indukuoti kalių iš Cymbidium ensifolium var. misericors lapelių,<br />
dedant į terpes 2,4-D <strong>ir</strong> TDZ, buvo nesėkmingi (Chang, Chang, 1998; Texe<strong>ir</strong>a da Silva<br />
<strong>ir</strong> kt., 2006). Taigi orchidėjų lapeliai nėra tinkamiausi eksplantai kaliaus indukcijai<br />
vykti. Indukuojant kalių mikroūglių kultūroje, kalius formavosi vėliau, tačiau parinkus<br />
tinkamus egzogeninius augimo reguliatorius <strong>ir</strong> nustačius optimalius jų santykius,<br />
100 proc. eksplantų formavo kalių.<br />
Optimali auksino 2,4-D koncentracija, reikalinga kaliaus indukcijai vykti,<br />
įva<strong>ir</strong>ioms augalų rūšims yra sk<strong>ir</strong>tinga. Tam įtakos turi motininio augalo fiziologinė<br />
būklė, eksplanto tipas <strong>ir</strong> auginimo sąlygos. Maitinamosiose terpėse tik su 2,4-D kalius<br />
formavosi, tačiau, ilgėjant auginimo laikui, eksplantai, o vėliau <strong>ir</strong> kalius, rudavo <strong>ir</strong> žuvo.<br />
Bandymo metu nustatyti TDZ <strong>ir</strong> 2,4-D koncentracijų deriniai, kai visi mikroūgliai<br />
indukavo kalių. Priešingai nei teigiama klasikinėse apžvalgose (Schwarz <strong>ir</strong> kt.,<br />
2005), Cattleya hibridų mikroūglių kaliaus indukcija sėkmingai vyko esant plačiam<br />
ekzogeninių auksinų <strong>ir</strong> citokininų koncentracijų santykių spektrui. Po 16 savaičių<br />
100 proc. eksplantų suformavo kalių terpėse, kuriose auksinų <strong>ir</strong> citokininų santykis<br />
buvo 1–10:1, skyrėsi tik kaliaus indukcijos tempas. Tai leidžia daryti prielaidą, kad<br />
meristeminės prigimties eksplantai sugeba palaikyti tinkamiausią kaliusogenezei<br />
auksinų <strong>ir</strong> citokininų santykį, nes patys sintetina endogeninius citokininus, nelygu<br />
ekzogeninių auksinų prigimties augimo reguliatorių kiekis terpėje.<br />
Išvados. 1. Cattleya hibridų kaliaus indukcija priklauso nuo eksplanto tipo.<br />
In vitro sąlygomis mikroūgliai formuoja kalių dažniau nei mikrolapeliai.<br />
2. Vien tik augimo reguliatoriaus 2,4-D buvimas terpėje neužtikrina sėkmingo<br />
kaliaus formavimosi. Didesnės šio augimo reguliatoriaus koncentracijos (> 5 mg/l)<br />
žudančiai veikia izoliuotus eksplantus.<br />
3. Augimo reguliatorius TDZ būtinas Cattleya hibridinių augalų eksplantų<br />
kaliui formuotis <strong>ir</strong> gyvybinėms funkcijoms palaikyti. Optimalios augalų augimo<br />
reguliatorių koncentracijos, būtinos mikroūglių kaliui formuotis, yra 1–10 mg/l<br />
2,4-D <strong>ir</strong> 1,0 mg/l TDZ.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
98
Literatūra<br />
1. B e l a r m i n o M. M., Mii M. Agrobacterium-mediated Genetic Transformation<br />
of a Phalaenopsis orchid // Plant Cell Rep. 2000. Vol. 19. P. 435–442.<br />
2. Chang C., Chang W. C. Plant Regeneration from Callus Culture of Cymbidium<br />
ensifolium var. Misericors // Plant Cell Rep. 1998. Vol. 17. P. 251–255.<br />
3. F o s k e t D. E. Plant growth and development: a molecular approach. London,<br />
1994. 580 p.<br />
4. Gaba V. P. Plant growth regulators in plant tissue culture and development // Plant<br />
development and biotechnology. CRC Press. 2005. P. 87–100.<br />
5. Ishii I., Takamura T., Goi M., Tanaka M. Callus induction and somatic<br />
embryogenesis of Phalaenopsis // Plant Cell Rep. 1998. Vol. 17. P. 446–450.<br />
6. I s l a m O. M., Ischihashi S., Matsui S. Studies on callus derived plantlet<br />
regeneration through embryogenesis in Phalaenopsis // J. Orcid Soc. India. 2002.<br />
Vol. 16. P. 95–104.<br />
7. Kerbauy G. B. In vitro conversion of Cattleya root tip cells into protocorm-like<br />
bodies // J. Plant. Physiol. 1991. Vol. 138. P. 248–251.<br />
8. Kerbauy G. B. Plant regeneration of Oncidium varicosum (Orchidaceae) by means<br />
of root tips culture // Plant Cell Rep. 1984. Vol. 3. P. 27–29.<br />
9. Krapiec P. V., Milaneze M. A., Machado M. P. Effects of different combinations<br />
of growth regulators for bud induction from seedlings of Cattleya walkeriana<br />
Gardner (Orchidaceae) // Acta Scientarium: Biological Sciences. 2003. Vol. 25.<br />
P. 179–182.<br />
10. Mauro M., Sabapathi M. D., Smith R. A. Influence of benzylamino purine and<br />
alpha-naphthaleneacetic acid on multiplication and biomass production of Cattleya<br />
aurantiaca shoot explants // Lindleyana. 1994. Vol. 9. P. 169–173.<br />
11. Murashige T., Skoog F. A Revised Medium for Rapid Growth and<br />
Bioassays with Tobacco Tissue Cultures // Physiol. Plant. 1962. Vol. 15.<br />
P. 473–497.<br />
12. Schwarz O. J., Sharma A. R., Beaty R. M. Propagation from nonmeristemic<br />
tissues: organogenesis // Plant development and biotechnology. CRC Press. 2005.<br />
P. 159–172.<br />
13. Skoog F., Armstrong D. J. Cytokinin. Annu. Rev. // Plant. Physiol. 1970. Vol. 21.<br />
P. 359–384.<br />
14. Tarakanovas P. Statistinių duomenų apdorojimo programos paketas „Selekcija“.<br />
Akademija: Lietuvos žemd<strong>ir</strong>bystės <strong>institutas</strong>, 1999. 57 p.<br />
15. Texe<strong>ir</strong>a da Silva J. A., Singh N., Tanaka M. Priming biotic factors for<br />
optimal protocorm-like body and callus induction in hybrid Cymbidium<br />
(Orchidaceae), and assessment of cytogenetic stability in regenerated<br />
plantlets // Plant Cell Tiss. Org. Cult. 2006. Vol. 84. P. 135–144.<br />
16. Torres J., Mogollon N. Micropropagacion de Cattleya mossiae Parker ex<br />
Hook mediante brotacion axilar inducida por tidiazuron // Bioagro. 2000.<br />
Vol. 12. P. 10–14.<br />
17. Žumbakienė R., StanysV., Stanienė G. Augimo reguliatorių 2,4-D <strong>ir</strong> TDZ įtaka<br />
Phalaenopsis hibridų kaliaus indukcijai // Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai,<br />
2005. T. 24(4). P. 200–205.<br />
99
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
THE INFLUENCE OF PLANT GROWTH REGULATORS 2,4-D AND TDZ<br />
ON CATTLEYA HYBRIDS CALLUS INDUCTION<br />
R. Žumbakiene, V. Stanys, G. Staniene<br />
Summary<br />
The research of callus induction was investigated seeking establish effective and<br />
reliable system for genetic transformation of Cattleya. The optimal conditions for induction<br />
of Cattleya hybrids callus formation were established. Isolated explants of Cattleya hybrids<br />
5–10 cm long microleaves and 4–10 cm microshoots were cultured on modified Murashige<br />
and Skoog medium (1/2 strength macro- and micro- elements), enriched with 2,4-D<br />
1,0-20,0 mg l -1 and TDZ 1,0 mg l -1 . Explants were subculture every 30 days. It was shown,<br />
that plant growth regulator TDZ is necessary for maintenance of explants vitality and callus<br />
induction. It was determined that the frequency of callus formation depends on the explants<br />
tissue differentiation. Callus formation on microshoots culture was later than in microleaves, but<br />
the frequency of light yellow callus formation was higher. It was determined the concentrations<br />
of exogenous plant growth regulators that induced callus genesis in all explants. The optimal<br />
ratio in medium was: 1–10 mg l -1 2,4-D and 1,0 mg l -1 TDZ.<br />
100
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2007. 26(2).<br />
KINETINO IR GIBERELINO RŪGŠTIES (GA 3<br />
) ĮTAKA VAIS-<br />
TINIO SMIDRO (ASPARAGUS OFFICINALIS L.) GEMALŲ<br />
VYSTYMUISI IN VITRO<br />
Audronė ŽEBRAUSKIENĖ 1 , Liudmila KMITIENĖ 1 ,<br />
Vidmantas STANYS 2<br />
1<br />
Lietuvos žemės ūkio universitetas, LT-53067 Kaunas – Akademija, Kauno r.<br />
El. paštas azebrauskiene@yahoo.com<br />
2<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>, LT-54333 Babtai, Kauno r. El.<br />
paštas V.Stanys@lsdi.lt<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti fitohormonų kinetino, giberelino <strong>ir</strong> jų derinio bei eksplanto prigimties<br />
įtaką sk<strong>ir</strong>tingų veislių vaistinio smidro gemalų dygimui in vitro.<br />
Vaistinių smidrų in vitro tyrimai atlikti Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto<br />
Sodo augalų genetikos <strong>ir</strong> biotechnologijos skyriuje 2006–2007 m. Tyrimams naudoti vaistinių<br />
smidrų mišrių veislių ‘Schwetzinger Meisterchub’, ‘Eposs’ <strong>ir</strong> ‘Rambo’ eksplantai: nesubrendę<br />
gemalai, nesubrendusios sėklos be luobelės <strong>ir</strong> subrendusios sėklos.<br />
Tyrimais nustatyta, kad vaistinių smidrų organogenezei įtakos turėjo eksplanto prigimtis,<br />
veislės genetinės savybės bei fitohormonai. Ilgiausius ūglius <strong>ir</strong> šaknis formavo nesubrendusios<br />
sėklos be luobelės, ypač ‘Schwetzinger Meisterchub’ veislės, augintos terpėje su giberelino<br />
rūgštimi (GA 3<br />
). Auginant smidrus iš sėklų, ūgliai bei šaknys formavosi <strong>ir</strong> augo greičiau. Jau po<br />
šešių savaičių jie buvo perkelti į ex vitro sąlygas, išskyrus veislę ‘Eposs’. Šios veislės ūgliai <strong>ir</strong><br />
šaknys vystėsi labai silpnai, jų ilgis buvo mažiausias visuose variantuose. Trumpiausi ūgliai <strong>ir</strong><br />
šaknys buvo mikroaugalų, išaugintų iš gemalų, izoliuotų iš nesubrendusių sėklų.<br />
Reikšminiai žodžiai: giberelino rūgštis, in vitro, kinetinas, organogenezė, vaistinis smidras.<br />
Įvadas. Vaistinis smidras (Asparagus officinalis L.) yra smidrinių (Asparagaceae)<br />
šeimos daugiametis šakniastiebinis augalas, turintis storą, šakotą kerą su storomis<br />
v<strong>ir</strong>viškomis šaknimis. Kero v<strong>ir</strong>šutinėje dalyje yra pumpurai, iš kurių išsivysto stori,<br />
sultingi valgomi ūgliai. Žemėje ūgliai būna balti, o pas<strong>ir</strong>odžiusių d<strong>ir</strong>vos pav<strong>ir</strong>šiuje<br />
v<strong>ir</strong>šūnėlės įgauna rausvai violetinę, tamsiai violetinę ar žalią spalvą. Nenupjauti ūgliai<br />
išsivysto į šakotus stiebus (Bielka, 1989; Cantaluppi, 1994; Knaflewski, 1995).<br />
Smidrai yra dvinamiai augalai, vyriški <strong>ir</strong> moteriški žiedai susiformuoja ant sk<strong>ir</strong>tingų<br />
augalų. Paprastai mišrių veislių ‘Mary Washington’, ‘Jarsey Queen’ <strong>ir</strong> kt. pasėliuose<br />
būna panašus skaičius vyriškų <strong>ir</strong> moteriškų augalų. Vyriškos grupės veislės formuoja<br />
tik vyriškus augalus. Šios veislės labai derlingos, jų augalai dera ilgiau negu mišrių<br />
veislių, neaugina sėklų. Mišrių veislių augalai dauginami sėklomis <strong>ir</strong> vegetatyviškai.<br />
Moteriški augalai užaugina sėklas, o vyriški paprastai sėklų neformuoja. Kartais dėl<br />
nebūdingų aplinkos sąlygų <strong>ir</strong> ant vyriškų augalų užsimezga nedaug vaisių. Šiuose<br />
vaisiuose sėklos būna nevisavertės, todėl, siekiant išauginti tolimuosius hibridus iš<br />
101
nevisaverčių sėklų, paspartinti augalų auginimo procesą, aplenkiant sėklos ramybės<br />
būseną, t<strong>ir</strong>iant sėklos raidos <strong>ir</strong> dygimo fiziologinius procesus, naudojama izoliuotų<br />
gemalų kultūra (Reed, 2005).<br />
Lietuvoje vaistinio smidro izoliuotų gemalų kultūra nebuvo t<strong>ir</strong>ta. Neaiški įva<strong>ir</strong>ių<br />
sėklos dalių, fitohormonų derinių reikšmė gemalo raidai in vitro.<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti fitohormonų kinetino, giberelino <strong>ir</strong> jų derinio bei eksplanto<br />
prigimties įtaką sk<strong>ir</strong>tingų veislių vaistinio smidro gemalų dygimui in vitro.<br />
Tyrimo objektas <strong>ir</strong> metodai. T<strong>ir</strong>tos veislės ‘Schwetzinger Meisterchub’, ‘Eposs’<br />
<strong>ir</strong> ‘Rambo’. Tyrimai atlikti LSDI Sodo augalų genetikos <strong>ir</strong> biotechnologijos skyriuje<br />
2006–2007 m. Augalai auginti kontroliuojamomis sąlygomis iš nesubrendusių sėklų<br />
gemalų, nesubrendusių sėklų be luobelės bei subrendusių sėklų. Nesubrendusios<br />
sėklos buvo išsk<strong>ir</strong>tos iš žalios spalvos vaisių, praėjus 60 dienų nuo žydėjimo pradžios.<br />
Subrendusios sėklos buvo išimtos iš sunokusių vaisių. Eksplantai sterilinti 70%<br />
etanolio t<strong>ir</strong>pale 1 min., perplauti steriliu vandeniu <strong>ir</strong> 5 min. sterilinti 0,1% gyvsidabrio<br />
chloridu, po to 3 kartus perplauti steriliu distiliuotu vandeniu. Sterilūs eksplantai auginti<br />
mėgintuvėliuose su 3 ml Vaito (White, 1943) maitinamosios terpės. Į maitinamąją<br />
terpę įdėta sacharozės (20 g l -1 ), agaro (8 g l -1 ), kinetino (2 mg l -1 ), giberelino<br />
(5 mg l -1 ) bei kinetino <strong>ir</strong> giberelino derinio (2 mg l -1 kinetino + 5 mg l -1 giberelino).<br />
Terpės pH 5,8–6,0 nustatytas prieš ją autoklavuojant 20 min. 120°C temperatūroje.<br />
Eksplantai auginti kultivavimo kambaryje, esant 25 ± 1°C temperatūrai <strong>ir</strong><br />
16 valandų fotoperiodui su 50 µmol m -2 s -1 fotonų srautu.<br />
Ūglių aukštis <strong>ir</strong> šaknų ilgis matuoti po dviejų, keturių, šešių <strong>ir</strong> aštuonių savaičių.<br />
Kiekviename variante sodinta po 30 eksplantų.<br />
Duomenys įvertinti naudojant statistinių duomenų apskaičiavimo programų paketą<br />
„Selekcija“ (Tarakanovas, 1996).<br />
Rezultatai. Vaistinio smidro gemalų raida in vitro priklausė nuo eksplanto tipo<br />
bei fitohormonų ar jų santykio maitinamojoje terpėje (1 lentelė). Po keturių savaičių<br />
daugiausia ūglių (26,7 proc.) užregistruota maitinamojoje terpėje su GA 3.<br />
Šioje terpėje<br />
ūgliai buvo ilgiausi (1,88 cm) <strong>ir</strong> daugiausia eksplantų (53,3 proc.) formavo šaknis.<br />
Maitinamojoje terpėje su kinetinu ūgliai <strong>ir</strong> šaknys formavosi silpniau: per keturias<br />
savaites 13,3 proc. eksplantų suformavo ūglius <strong>ir</strong> 16,7 proc. – šaknis. Terpėje su<br />
kinetino <strong>ir</strong> GA 3<br />
deriniu tik 6,7 proc. eksplantų išaugino ūglius, tačiau net 50 proc.<br />
suformavo šaknis.<br />
Praėjus aštuonioms savaitėms nuo gemalų izoliavimo, daugiausia eksplantų su<br />
ūgliais (56,7 proc.) užregistruota maitinamojoje terpėje su kinetinu. Šioje terpėje<br />
šaknis suformavo 66,7 proc. eksplantų (1 lentelė). Terpėje su GA 3<br />
intensyviausiai vyko<br />
rizogenezė (73,3 proc.) <strong>ir</strong> šaknys išaugo ilgiausios. Terpėje su kinetino <strong>ir</strong> GA 3<br />
deriniu<br />
gemalai intensyviau formavo šaknis, tačiau tik 20 proc. išaugino ūglius.<br />
Smidrų organogenezė in vitro iš nesubrendusių sėklų be luobelės vyko intensyviau<br />
nei iš gemalų. Maitinamojoje terpėje su GA 3<br />
jau po dviejų savaičių 60 proc. eksplantų<br />
suformavo ūglius, kurių vidutinis aukštis siekė 5,28 cm (2 lentelė).<br />
102
1 l e n t e l ė. Kinetino <strong>ir</strong> giberelino rūgšties (GA 3<br />
) įtaka smidrų augimui iš izoliuotų<br />
gemalų<br />
T a b l e 1. The influence of kinetin and gibberellic acid (GA 3<br />
) on the growth of asparagus<br />
from isolated embryos<br />
2 l e n t e l ė. Kinetino <strong>ir</strong> giberelino rūgšties (GA 3<br />
) įtaka smidrų augimui iš<br />
nesubrendusių sėklų be luobelės<br />
T a b l e 2. The influence of kinetin and gibberellic acid (GA 3<br />
) on the growth of asparagus<br />
from immature seeds without coat<br />
Iš esmės mažiausiai ūglių (50 proc.) suformavo eksplantai, auginami terpėje su<br />
kinetinu. Terpėje su kinetino <strong>ir</strong> GA 3<br />
deriniu intensyviausiai formavosi šaknys: po<br />
dviejų savaičių 80 proc. eksplantų suformavo šaknis. Šaknų ilgis nepriklausė nuo<br />
maitinamosios terpės fitohormonų sudėties.<br />
103
Praėjus šešioms savaitėms po sodinimo, 90 proc. eksplantų, auginamų<br />
maitinamojoje terpėje su GA 3<br />
, suformavo ūglius, kurių aukštis siekė 9,14 cm, <strong>ir</strong><br />
96,7 proc. – šaknis (2 lentelė). Tokius augalus jau buvo galima perkelti į ex vitro<br />
sąlygas. Po šešių savaičių esminių eksplantų organogenezės dažnumo sk<strong>ir</strong>tumų tarp<br />
t<strong>ir</strong>tų maitinamosios terpės variantų neaptikta. Tik augalai, išaugę terpėje su GA 3,<br />
buvo<br />
didesni, turėjo ilgesnes šaknis.<br />
In vitro sąlygomis iš sėklų greičiau augo šaknys nei ūgliai. Praėjus dviem savaitėms<br />
po sodinimo, vidutiniškai 30,0–43,3 sėklų išaugino šaknis (3 lentelė). Intensyviausiai<br />
šaknys augo terpėje su kinetino <strong>ir</strong> GA 3<br />
deriniu (43,3 proc.), lėčiau – terpėje su GA 3<br />
(30<br />
proc.), tačiau jų ilgis buvo didžiausias (3,38 cm). Daugiausia normaliai išsivysčiusių<br />
ūglių sėklos išaugino maitinamojoje terpėje su GA 3<br />
(26,7 proc.). Jų aukštis siekė<br />
vidutiniškai 4,88 cm. Maitinamojoje terpėje su kinetinu per dvi savaites tik 10 proc.<br />
sėklų išaugino ūglius, per 6 savaites 53,3–63,3 proc. sėklų išaugino ūglius <strong>ir</strong> šaknis<br />
(3 lentelė).<br />
3 l e n t e l ė. Kinetino <strong>ir</strong> giberelino rūgšties (GA 3<br />
) įtaka smidrų augimui iš sėklų<br />
T a b l e 3. The influence of kinetin and gibberellic acid (GA 3<br />
) on the growth of asparagus<br />
from seeds<br />
Išanalizavus tyrimų duomenis, galima teigti, kad maitinamoji terpė su sk<strong>ir</strong>tingais<br />
fitohormonais neveikė sėklų in vitro dygimo. GA 3<br />
bei kinetino <strong>ir</strong> GA 3<br />
derinys skatino<br />
sėklų dygimą p<strong>ir</strong>maisiais etapais.<br />
Analizuojant veislės įtaką organogenezei in vitro, naudojant sk<strong>ir</strong>tingus<br />
fitohormonus <strong>ir</strong> jų derinius, nustatyta, kad smidrų veislės ‘Eposs‘ izoliuoti gemalai<br />
maitinamojoje terpėje su kinetinu suformavo ilgiausius ūglius (2,35 cm). Veislių<br />
‘Schwetzinger Meisterchub‘ <strong>ir</strong> ‘Rambo‘ ūglių ilgis buvo tris kartus mažesnis.<br />
Maitinamojoje terpėje su kinetino <strong>ir</strong> GA 3<br />
deriniu stebėtos analogiškos tendencijos, tik<br />
išaugusių ūglių ilgis buvo beveik tris kartus mažesnis. Maitinamojoje terpėje su GA 3<br />
visų veislių iš gemalų išaugę ūgliai buvo vienodi. Per aštuonias savaites jų ilgis pasiekė<br />
104
2,17–2,22 cm. Vertinant vizualiai, ilgiausias šaknis formavo veislės ‘Eposs‘ eksplantai,<br />
tačiau tik terpėje su GA 3<br />
(ilgis siekė 1,18 cm) sk<strong>ir</strong>tumas buvo esminis. Maitinamojoje<br />
terpėje su kinetinu visų veislių smidrų eksplantų šaknys buvo trumpiausios (1 pav.).<br />
1 p a v. Kinetino <strong>ir</strong> giberelino rūgšties (GA 3<br />
) įtaka sk<strong>ir</strong>tingų veislių smidrų izoliuotų<br />
gemalų organogenezei<br />
F i g. 1. The influence of kinetin and gibberellic acid (GA 3<br />
) on the organogenesis of different<br />
cultivars of asparagus from isolated embryos<br />
Analizuojant tyrimų duomenis, nustatyta, kad sk<strong>ir</strong>tingų veislių smidrų izoliuoti<br />
gemalai nevienodai reagavo į fitohormonus.<br />
Nesubrendusios sėklos be luobelės maitinamojoje terpėje su GA 3<br />
per šešias<br />
savaites suformavo ilgiausius ūglius (vidutiniškai 8,2–10,7 cm ilgio), ypač išsiskyrė<br />
‘Schwetzinger Meisterchub’ (10,7 cm). Lėčiausiai augo maitinamojoje terpėje su<br />
kinetino <strong>ir</strong> GA 3<br />
deriniu auginamų eksplantų ūgliai (vidutinis ūglių ilgis – 4,5–4,6 cm)<br />
(2 pav.).<br />
2 p a v. Kinetino <strong>ir</strong> giberelino rūgšties (GA 3<br />
) įtaka sk<strong>ir</strong>tingų veislių smidrų<br />
nesubrendusių sėklų be luobelės organogenezei<br />
F i g. 2. The influence of kinetin and gibberellic acid (GA 3<br />
) on the organogenesis of different<br />
cultivars of asparagus from immature seeds without coat<br />
105
Daiginant smidro sėklas, jau po dviejų savaičių augalai turėjo visiškai<br />
susiformavusius ūglius <strong>ir</strong> šaknis. Po šešių savaičių jie buvo perkelti į ex vitro sąlygas.<br />
Ir ūglių, <strong>ir</strong> šaknų formavimuisi <strong>ir</strong> augimui įtakos turėjo GA 3<br />
. Intensyviausiai augo<br />
‘Schwetzinger Meisterchub’ <strong>ir</strong> ‘Rambo’ ūgliai (jų ilgis siekė atitinkamai 8,6 <strong>ir</strong> 8,8 cm)<br />
bei šaknys (atitinkamai 7,00 <strong>ir</strong> 4,74 cm). Maitinamojoje terpėje su kinetinu išaugo daug<br />
trumpesni ūgliai (vidutiniškai 1,83–2,03 cm ilgio) <strong>ir</strong> šaknys (2,64–3,87 cm) nei kitose<br />
terpėse. Veislei ‘Eposs‘ fitohormonai <strong>ir</strong> jų derinys turėjo mažiausiai įtakos (3 pav.).<br />
3 p a v. Kinetino <strong>ir</strong> giberelino rūgšties (GA 3<br />
) įtaka sk<strong>ir</strong>tingų smidro veislių sėklų<br />
dygimui in vitro<br />
F i g. 3. The influence of kinetin and gibberellic acid (GA 3<br />
) on the seed germination of<br />
different asparagus cultivars in vitro<br />
Aptarimas. Šiuo metu in vitro metodai sėkmingai naudojami kuriant gyvybingas<br />
hibridines augalų veisles, sveikų, grynų <strong>ir</strong> produktyvių augalų linijas, masiškai<br />
dauginant augalus (Гасси, 1987).<br />
In vitro metodo sėkmę lemia augalo genotipas, eksplanto tipas <strong>ir</strong> jo fiziologinė<br />
būklė, eksplantų auginimo sąlygų bei maitinamosios terpės sudėtis. Citokininai skatina<br />
ląstelės dalijimąsi <strong>ir</strong> pumpurų pradmenų susidarymą, ūglių apikalinį dominavimą.<br />
Giberelinai, kurių aptinkama apie 100 sk<strong>ir</strong>tingų variantų, reguliuoja augalų gyvenimo<br />
ciklą, kontroliuoja ūglių tįsimą, žydėjimą, inicijuoja meristemos formavimąsi labai<br />
ankstyvose stadijose (Муромцев <strong>ir</strong> kt., 1990; Sliesaravičius, Stanys, 2005). GA 3<br />
redukuoja šaknų formavimąsi in vitro. Praktiniams tikslams yra būtina identifikuoti<br />
GA 3<br />
efektą, atsižvelgiant į eksplanto fiziologinę būseną (Gaba, 2005).<br />
Mūsų atliktų tyrimų duomenys rodo, kad GA 3<br />
skatino ūglių <strong>ir</strong> šaknų augimą<br />
visuose t<strong>ir</strong>tuose vaistinio smidro eksplantų tipuose. Maitinamojoje terpėje su kinetino <strong>ir</strong><br />
GA 3<br />
deriniu regeneracija vyko lėčiausiai. Tai sutampa su Sharma (1996) duomenimis,<br />
kurie parodė, kad GA 3<br />
skatino gemalo tįsimą, o citokininai stabdė jo augimą.<br />
Vaistinio smidro sėklos dygimas vyko dviem etapais: pradžioje susiformavo<br />
šaknelė <strong>ir</strong> tik vėliau, maždaug po savaitės, pradėjo augti ūglis. Luobelės pašalinimas<br />
106
pakeitė ūglių <strong>ir</strong> šaknų raidos fiziologines koreliacijas. Auginant nesubrendusias sėklas<br />
be luobelės, šis eiliškumas dažnai buvo sutrikdytas. Per 6 savaites 100 proc. visų<br />
veislių nesubrendusių sėklų be luobelės suformavo ūglius <strong>ir</strong> šaknis, o šimtaprocentinio<br />
subrendusių sėklų daigumo pasiekti nepavyko. Tai rodo, kad luobelėje sukaupti augimo<br />
inhibitoriai, atlikdami fiziologinių koreliacijų palaikymo funkciją, kartu neleidžia<br />
sudygti daliai sėklų, palaikydami embrioninę raidą. Tai patv<strong>ir</strong>tina išsakytą mintį,<br />
kad išankstinis sėklos dygimas sk<strong>ir</strong>iasi nuo normalaus sėklos dygimo hormonine<br />
reguliacija (Finkelstein, 2004). Ši tendencija pas<strong>ir</strong>eiškė visose t<strong>ir</strong>tose veislėse, tačiau<br />
sk<strong>ir</strong>tinguose augalų genotipuose nevienodai. Augimo inhibitorių (abscizo rūgšties)<br />
raidos reguliuojamasis poveikis parodytas indukuojant vaistinio smidro rutulinių<br />
somatinių embrioidų raidą (Li, Wolyn, 1995). Analizuojant vaistinio smidro augimo<br />
in vitro tyrimų duomenis, nustatyta, kad intensyviausiai ūgliai formavosi <strong>ir</strong> augo<br />
naudojant vaistinio smidro nesubrendusias sėklas be luobelės kaip abscizo rūgšties<br />
sankaupą. Silpniausiai ūgliai bei šaknys augo iš smidro izoliuotų gemalų. Dauginant<br />
iš sėklų, organogenezė vyko lėtai, nes sėklos luobelė stabdė ūglių dygimą.<br />
Išvados. 1. Vaistinių smidrų organogenezei in vitro turėjo įtakos eksplanto tipas,<br />
veislės genetinės savybės bei fitohormonai. Ūgliai bei šaknys iš nesubrendusių sėklų<br />
be luobelės <strong>ir</strong> subrendusių sėklų formavosi <strong>ir</strong> augo greičiau <strong>ir</strong> didesni nei iš gemalų,<br />
ypač veislių ‘Schwetzinger Meisterchub’ <strong>ir</strong> ‘Rambo’.<br />
2. Giberelino rūgštis (GA 3<br />
) skatino ‘Schwetzinger Meisterchub’ <strong>ir</strong> ‘Rambo’ ūglių<br />
<strong>ir</strong> šaknų organogenezę, tačiau neturėjo įtakos ‘Eposs’ eksplantų augimui. Kinetinas<br />
bei kinetino <strong>ir</strong> GA 3<br />
derinys stabdė visų veislių eksplantų ūglių formavimąsi <strong>ir</strong> augimą.<br />
Gauta 2007 04<br />
Parengta spausdinti 2007 04<br />
Literatūra<br />
1. B i e l k a R. Feldgemusebau. Rostock, 1989. 136 p.<br />
2. Cantaluppi C. J. Back to the basics-getting started in asparagus production. Ohio<br />
State University Ext. 1994. Bul. 826. P. 11–21.<br />
3. Finkelstein R. The role of hormones during seed development and germination<br />
// Plant hormones. Biosynthesis, signal transduction, action / Kluwer Academic<br />
Publishers, 2004. P. 513–537.<br />
4. Gaba V. P. Plant growth regulators in plant tissue culture and development // Plant<br />
development and biotechnology. CRC Ptressw. Boca Raton, London, New York,<br />
Washington, 2005. P. 87–100.<br />
5. Knaflewski M. Genealogy of Asparagus cultivars // Acta Hort. ISHS 1996. Vol.<br />
1. N 65. P. 87–91.<br />
6. Li B., Wolyn D. J. The effect of ancymidol, abscisc acid uniconazole and<br />
paclobutrazol on somatic embryogenesis of asparagus // Plant Cell Reports. 1995.<br />
Vol. 14. P. 529–533.<br />
7. Reed S. Embryo rescue // Plant development and biotechnology. CRC Press. Boca<br />
Raton, London, New York, Washington, 2005. P. 235–239.<br />
8. S h a r m a D. R., Kaur R., Kumar K. Embryo rescue in plants – a review.<br />
107
Euphytica. 1996. Vol. 89. P. 393–398.<br />
9. Sliesaravičius A., Stanys V. Žemės ūkio augalų biotechnologija. Vilnius, 2005.<br />
234 p.<br />
10. Гасси Т. Размножение сельскохозяйственных культур ин витро //<br />
Биотехнология сельскохозяйственных растений. Москва: Агропромиздат,<br />
1987. С. 105–133.<br />
11. Муромцев Г. С., Бутенко Р. Г., Прокофьев М. И. Основы<br />
сельскохозяйственной биотехнологии. Москва: Агропромиздат, 1990.<br />
С. 154–235.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2007.<br />
26(2).<br />
THE INFLUENCE OF KINETIN AND GIBBERELLIC ACID (GA 3<br />
) ON<br />
THE DEVELOPMENT OF EMBRYOS OF ASPARAGUS (ASPARAGUS<br />
OFFICINALIS L.) IN VITRO<br />
A. Žebrauskienė, L. Kmitienė, V. Stanys<br />
Summary<br />
The aim of this study was to investigate the influence of phytohormones kinetin and<br />
gibberellic acid (GA 3<br />
) and the<strong>ir</strong> combination and origin of explant (microtubes) on the embryos<br />
germination of different varieties of asparagus in vitro.<br />
Investigation in vitro was carried out at the Lithuanian Institute of Horticulture in 2006–<br />
2007. In the experiment there were used explant of different asparagus cultivars ‘Schwetzinger<br />
Meisterchub’, ‘Eposs’ and ‘Rambo’: immature embryo, immature seeds without coat and<br />
mature seeds.<br />
Analyses showed that origin of explant, the genetic features of cultivar and phytohormones<br />
had influence on the asparagus organogenesis. The longest shoots and roots formed explants<br />
from immature seeds without coat, especially ‘Schwetzinger Meisterchub’, cultivated on basal<br />
media with gibberellic acid. Shoots and roots were grown and formed faster when grown from<br />
seeds and after 6 weeks were put ex vitro, except cv. ‘Eposs’. Shoots and roots of this variety<br />
formed very slightly and were shortest in all treatments. The shortest shoots ant roots had also<br />
the microplants propagated from immature embryo.<br />
Key words: asparagus, in vitro, kinetin, gibberellic acid (GA 3<br />
), organogenesis.<br />
108
ATMINTINĖ AUTORIAMS, RAŠANTIEMS<br />
Į MOKSLO DARBUS „SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ<br />
Straipsnio rankraščio pateikimo – priėmimo procedūra<br />
Straipsnius redakcijai gali pateikti bet kurie Lietuvos ar užsienio šalies mokslo<br />
darbuotojai bei asmenys, d<strong>ir</strong>bantys mokslinį darbą. Ne mokslo darbuotojo straipsnis<br />
turi būti parašytas kartu su mokslo darbuotoju.<br />
Rankraštis redakcijai siunčiamas paštu dviem egzemplioriais, atspausdintas<br />
kompiuteriu popieriuje, laikantis toliau tekste nurodytų reikalavimų. Pateiktas straipsnio<br />
rankraštis užregistruojamas <strong>ir</strong> perduodamas redkolegijos nariui, kuruojančiam šią<br />
sritį. Jis įvertina, ar rankraščio turinys <strong>ir</strong> forma atitinka svarbiausius periodiniams<br />
straipsniams keliamus reikalavimus. Rankraščiai, kurie buvo atmesti p<strong>ir</strong>mojo vertinimo<br />
metu, su aiškinamuoju raštu grąžinami autoriui. Jeigu straipsnio tinkamumas nekelia<br />
abejonių, redkolegijos narys sk<strong>ir</strong>ia du recenzentus.<br />
Pataisytą rankraštį autorius per dešimt dienų turi atsiųsti el. paštu arba paštu<br />
redakcijai kartu su elektronine laikmena (diskeliu arba kompaktiniu disku).<br />
Rankraščio reikalavimai<br />
Struktūra <strong>ir</strong> apimtis<br />
Rankraščio forma turi atitikti periodiniams moksliniams straipsniams keliamus<br />
reikalavimus. Teksto <strong>ir</strong> jo sudedamųjų dalių seka tokia:<br />
– Straipsnio pavadinimas (ne daugiau kaip 10 žodžių);<br />
Pavadinimas rašomas didžiosiomis raidėmis.<br />
– Autoriaus vardas, pavardė<br />
Vardas rašomas mažosiomis, pavardė – didžiosiomis raidėmis. Jeigu yra keli<br />
autoriai, rašoma mažėjančia jų autorystės indėlio tvarka.<br />
– Institucija, adresas, elektroninis paštas;<br />
Rašomi kursivu (Italic).<br />
Pagrindinis tekstas<br />
– Santrauka (iki 1400 rašybos ženklų arba 250 žodžių);<br />
Labai glaustai pateikiami tikslai, sąlygos, svarbiausieji rezultatai.<br />
– Reikšminiai žodžiai (ne daugiau kaip 10, abėcėlės tvarka);<br />
– Įvadas<br />
Trumpai išdėstoma nagrinėjama problema, ankstesnieji kitų panašių tyrimų<br />
rezultatai, darbo reikalingumas, originalumas. Nurodomas darbo tikslas.<br />
– Tyrimo objektas <strong>ir</strong> metodai;<br />
– Rezultatai<br />
Trumpai išdėstomi tyrimų metu surinkti duomenys, dokumentai (lentelės, grafikai).<br />
– Aptarimas<br />
Aptariami, bet ne kartojami „Rezultatų” skyrelyje pateikti duomenys, palyginami<br />
su kitų autorių duomenimis, aiškinamos t<strong>ir</strong>tų reiškinių priežastys, keliamos naujos<br />
idėjos, hipotezės.<br />
– Išvados;<br />
109
– Padėka (neprivaloma);<br />
– Literatūra<br />
Rekomenduojama į sąrašą įtraukti ne mažiau kaip 10 naujausių literatūros šaltinių<br />
rašoma tema.<br />
– Santrauka anglų kalba (600–1400 sp. ženklų);<br />
Straipsnių pabaigoje turi būti autoriaus (-ių) ar kitų už straipsnį atsakingų asmenų<br />
parašas bei pas<strong>ir</strong>ašymo data.<br />
Straipsniai, kurie parašyti remiantis netradiciniais bandymų duomenimis <strong>ir</strong> jų<br />
rezultatais, struktūrinės teksto dalys gali būti <strong>ir</strong> kitokios.<br />
Straipsnis turi būti ne daugiau kaip 10–15 puslapių apimties, įskaitant lenteles <strong>ir</strong><br />
paveikslus (didesnės apimties straipsniai derinami su redkolegijos p<strong>ir</strong>mininku).<br />
Teksto parengimas<br />
Straipsnis rašomas lietuvių, anglų ar rusų kalba <strong>ir</strong> spausdinamas Microsoft WORD<br />
teksto redaktoriumi Windows 2000, XP ar Vista operacinėse sistemose. Tekstas rašomas<br />
TIMES NEW ROMAN 12 dydžio šriftu, vienoje A4 formato (210 × 297 mm) lapo<br />
pusėje, atstumas tarp rankraščio eilučių – 1 (single), tekstui po recenzijų – 1,5 (1,5<br />
lines), išlyginamas iš abiejų pusių. Paraščių plotis v<strong>ir</strong>šuje – 2 cm, apačioje – 2 cm,<br />
dešinėje –1,5 cm, ka<strong>ir</strong>ėje – 3 cm. Straipsnis pateikiamas elektroninėje laikmenoje –<br />
1,44 MB diskelyje arba kompaktiniame diske.<br />
Paryškintai (Bold) rašoma: straipsnio pavadinimas visomis kalbomis, antraštės<br />
bei svarbiausieji struktūriniai elementai (santrauka, įvadas, tyrimo objektas <strong>ir</strong> metodai,<br />
sąlygos, rezultatai, aptarimas arba diskusija, išvados, padėka, literatūra, santrauka<br />
anglų kalba). Kursyvu (Italic) rašomi lotyniški augalų rūšių, genčių, ligų, kenkėjų <strong>ir</strong><br />
mikroorganizmų pavadinimai. Augalų veislių pavadinimai rašomi viengubose kabutėse<br />
(pvz.: ‘Auksis’).<br />
Cituojamas šaltinis tekste nurodomas lenktiniuose skliaustuose (autoriaus pavardė,<br />
metai).<br />
Lentelės<br />
Lentelėse neturi būti kartojama paveiksluose ar kitose iliustracjose pateikta<br />
informacija.<br />
Lentelių tekstas rašomas lietuvių <strong>ir</strong> anglų kalbomis, jeigu straipsnis parašytas<br />
rusų kalba – rusų <strong>ir</strong> anglų. Jei lietuvių <strong>ir</strong> anglų tekstai talpinami vienoje eilutėje, tarp<br />
jų dedamas ženklas /. Lentelės teksto dalys vertikaliomis <strong>ir</strong> horizontaliomis linijomis<br />
neatsk<strong>ir</strong>iamos. Horizontaliomis linijomis atsk<strong>ir</strong>iamos tik lentelės metrikos dalys bei<br />
lentelės pabaiga. Lentelės padėtis puslapyje tik vertikali (Portrait).<br />
Bandymų variantai lentelėse neturi būti žymimi skaičiais, sudėtingomis<br />
santrumpomis, o pateikiami visa arba suprantamai sutrumpinta aprašo forma.<br />
Statistiniai duomenys, skaičiai <strong>ir</strong> skaitmenys<br />
Pageidautina detaliai aprašyti taikytus tyrimų metodus <strong>ir</strong> nurodyti jų originalius<br />
šaltinius. Labai svarbi informacija apie lauko, vegetacinių <strong>ir</strong> kt. bandymų išdėstymo<br />
schemą <strong>ir</strong> jos pas<strong>ir</strong>inkimo motyvus. Lentelėse <strong>ir</strong> paveiksluose pateikiami duomenys<br />
110
privalo būti statistiškai apdoroti: apskaičiuoti vidurkiai, jų kitimo paklaidos, ryšio <strong>ir</strong> jo<br />
tikslumo koeficientai, patikimo sk<strong>ir</strong>tumo ribos (priimtiniausia apskaičiuoti 95% arba <strong>ir</strong><br />
90,99% tikimybės lygiu) <strong>ir</strong> pan. Rodiklių žymėjimo santrumpos turi būti paaiškintos,<br />
jeigu jos neatitinka tarptautinių ISO standartų [13].<br />
Reikšminių skaičių turi būti ne daugiau negu leidžia bandymo metodas. Variantų<br />
vidurkiai turi būti suapvalinti iki 1/10, apskaičiuotos jų standartinės paklaidos.<br />
Kiekį žymintys skaičiai rašomi arabiškais skaitmenimis, pvz.: 15 tonų, o eilę<br />
žymintys gali būti rašomi <strong>ir</strong> romėniškai, <strong>ir</strong> arabiškai, pvz.: XX amžius, 2 pavyzdys.<br />
Skaičiai nuo vieneto iki devynių rašomi žodžiu, išskyrus tuos atvejus, kai jie<br />
reiškia matavimo vienetų dydį (pvz.: 5 km, bet „trys variantai”) arba yra prasminė<br />
skaičių seka (pvz.: 6, 9, 12 tarpsnis). Tarp daugiaženklių skaičių klasių paliekamas<br />
tarpelis, pvz., 42 351. Procentai žymimi %, kai reiškia konkretų skaičių, tačiau<br />
„procentiniai vienetai” rašomi tik žodžiu. Dešimtainės trupmenos dalys nuo sveikųjų<br />
skaičių atsk<strong>ir</strong>iamos kableliu.<br />
Paveikslai<br />
Visa iliustracinė medžiaga – brėžiniai, grafikai, diagramos, fotografijos, piešiniai<br />
<strong>ir</strong> kt. – vadinami bendru paveikslų vardu. Tekstas juose rašomas lietuvių <strong>ir</strong> anglų<br />
kalbomis.<br />
Paveikslai turi būti nespalvoti, padaryti Microsoft Office 2000, 2003 ar XP paketų<br />
elektroninėje lentelėje EXCEL arba naudojantis kitomis šio paketo programomis <strong>ir</strong><br />
pateikiami straipsnio tekste bei atsk<strong>ir</strong>a EXCEL byla diskelyje. Ranka piešti, braižyti,<br />
kopijuoti paveikslai nepriimami arba jie perdaromi pagal galiojančius maketavimo<br />
įkainius. Redakcija pasilieka teisę keisti jų formatą pagal straipsnio ar viso leidinio<br />
dizainą.<br />
Įrašai <strong>ir</strong> simboliai paveiksluose turi būti parašyti ne mažesniu kaip 10 dydžio<br />
šriftu. Paveikslų blokų dalys turi būti sužymėtos raidėmis a, b, c <strong>ir</strong> t.t.<br />
Literatūros sąrašas<br />
Į literatūros sąrašą gali būti įtraukiama:<br />
– straipsniai, atspausdinti moksliniuose periodiniuose žurnaluose, moksliniuose<br />
recenzuotuose leidiniuose (knygose, monografijose), mokslinių konferencijų,<br />
simpoziumų, kurių medžiaga buvo recenzuota arba struktūros <strong>ir</strong> apimties požiūriu<br />
atitinka mokslinių periodinių leidinių straipsnių reikalavimus, straipsnių rinkiniuose;<br />
– mokslinės knygos, monografijos, mažesnės apimties recenzuoti <strong>ir</strong> tik išimtinai<br />
mokslinės pask<strong>ir</strong>ties leidiniai (t.y. disertacijų mokslo laipsniui įgyti santraukos) arba<br />
jų dalys;<br />
Į sąrašą rekomenduojama įtraukti ne mažiau kaip dešimt literatūros šaltinių. Visi<br />
jie turi būti cituojami tekste. Du trečdaliai šaltinių turėtų būti ne senesni kaip ketverių<br />
– šešerių metų, o senesni – tik ypatingai reikšmingi <strong>ir</strong> svarbūs. Autoriaus cituotini tik<br />
tie darbai, kurie tiesiogiai siejasi su nagrinėjama tema.<br />
Mokslinės ataskaitos, rankraštinė medžiaga, vadovėliai, žinynai, konferencijų<br />
medžiaga (tezės ar trumpi paranešimai), rekomendacijos, reklaminiai bukletai bei<br />
laikraščiai literatūros šaltiniais nelaikomi <strong>ir</strong> į sąrašą neįtraukiami. Nuorodos į standartus,<br />
žinynus <strong>ir</strong> kitus normatyvinius teisinius dokumentus pateikiamos puslapių išnašose.<br />
111
Užsienyje leistų žurnalų, konferencijų rinkinių <strong>ir</strong> kt. pavadinimai netrumpinami.<br />
Literatūra sąraše surašoma abėcėlės tvarka.<br />
Knygos<br />
Bulavas J. Augalų selekcija. V.: Mintis, 1963. P. 2–15.<br />
Straipsniai iš mokslinių žurnalų <strong>ir</strong> periodinių leidinių<br />
Juozaitis J. Pomidorų auginimas // Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė. Babtai, 2000.<br />
T. 20. P. 4–9.<br />
Koch J. Plough depth // Soil Science. 1998. Vol. 15. N 2. P. 12–15.<br />
Disertacijų santraukos<br />
Simonaitis J. Ž<strong>ir</strong>nių agrotechnika: daktaro disertacijos santrauka. Kaunas, 1988.<br />
25 p.<br />
112
GUIDELINES FOR THE PREPARATION AND SUBMISSION<br />
OF ARTICLES TO THE VOLUMES OF SCIENTIFIC WORKS<br />
“SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ“<br />
Rules for Submission – Acceptance of Papers.<br />
Papers can be contributed by Lithuanian and foreign researchers or persons<br />
carrying out scientific research. The latter’s paper will be accepted only when the<br />
co-author is an investigator.<br />
Manuscripts should be sent by mail printed out in two copies taking in account<br />
following instructions. The manuscript will be registered and submitted to the member<br />
of the Editorial Board in charge. He (she) will evaluate if the contents and the form<br />
conf<strong>ir</strong>m with the main requ<strong>ir</strong>ements for periodical articles. Manuscripts rejected during<br />
the f<strong>ir</strong>st evaluation will be returned to the author with explanatory remarks. If the article<br />
is approved the member of the Editorial Board appoints two reviewers.<br />
The author must return the corrected manuscript to the Editorial Board in ten days<br />
by email or by mail in a diskette or CD.<br />
Standard Manuscript<br />
Structure and length<br />
The form of a manuscript has to conf<strong>ir</strong>m with requ<strong>ir</strong>ements for periodical scientific<br />
articles. The paper should be organized in the following order:<br />
– Title (should not exceed 10 words);<br />
– Author(s)’ names<br />
The name should be written in small letters, the surname – in capital letters. If<br />
there is more than one author they are listed according to the<strong>ir</strong> input to the paper.<br />
– Institution(s), address, email address;<br />
– Research report:<br />
– Abstract (should not exceed 1400 characters or 250 words);<br />
Should contain the statement of the aims, methods and main results in short.<br />
– Key words (should not exceed 10 words in alphabetical order);<br />
– Introduction<br />
Should present the investigated subject, results of earlier related research, reasons<br />
of the study, innovation.<br />
– Materials and methods;<br />
– Results<br />
Should present concisely the collected data during investigation, documentation<br />
(tables, figures).<br />
– Discussion<br />
Should not repeat results presented in “Results” but should interpret them with<br />
reference to the results obtained by other authors, explain the reasons of the investigated<br />
phenomena, and raise new ideas, hypotheses.<br />
– Conclusions;<br />
– References<br />
113
Should be kept to a minimum of 10 latest references on this theme.<br />
– Summary in English (up to 2000 characters or 350 words);<br />
– Acknowledgements (not compulsory);<br />
The paper should be ended by a signature of the author(s) or other persons<br />
responsible for the article and the date.<br />
Articles written based on non-traditional trial data and the obtained results may<br />
have other than traditional structural parts of a paper.<br />
The article should not exceed 10–15 pages, tables and figures included (longer<br />
articles are agreed with the cha<strong>ir</strong>man of the Editorial Board).<br />
Text preparation<br />
The manuscripts should be submitted in Lithuanian, English or Russian, typed on<br />
a PC, used Microsoft WORD for Windows 2000, 2003 or XP word-processor format,<br />
the font to be typed – TIMES NEW ROMAN size 12, on A4 paper (210 / 297 mm) one<br />
side, for a manuscript – single spaced, for the text after reviews – 1,5 lines, justified.<br />
Margins: top – 2 cm, bottom – 2 cm, right – 1.5 cm, left – 3 cm.<br />
In bold are written the title of the paper in all languages, headings and all main<br />
structural elements (abstract, introduction, materials, methods, results, discussion,<br />
conclusions, and references). In Italic are written Latin names of species, genera,<br />
diseases, pests and micro-organisms. Cultivar is to be placed within single quotation<br />
marks.<br />
Tables<br />
If results are already given in figures, tables should not be used. Double<br />
documentation is not acceptable.<br />
Text in tables is written in Lithuanian and English languages. If the text is written<br />
in Russian – in Russian and English. If Lithuanian and English texts are in one line<br />
they are separated by /. Do not use vertical and horizontal lines to separate parts of<br />
the text. A horizontal line separates only headings of columns and the end of the table.<br />
Orientation in a page only vertical (Portrait).<br />
Trial variants in tables should not be numbered or submitted in complicated<br />
abbreviations. Tables should be self explanatory, and if there are abbreviations, they<br />
should be understandable.<br />
Statistical data, figures, numerals<br />
It is des<strong>ir</strong>able to describe in detail the applied research methods and indicate<br />
references. The information on the scheme (design) of field, vegetative and other<br />
trials and motivation of the<strong>ir</strong> choice are very important. Data presented in tables and<br />
figures must be statistically processed: means, standard errors, correlation coefficients,<br />
significance of differences, (most acceptable at 95% or and – 90.99% level), etc.<br />
calculated. Abbreviations of parameters should be explained if they are not international<br />
standard abbreviations (ISO) [13].<br />
Value figures should not be more than the trial method allows. Means of values<br />
should be rounded off to 1/10, the<strong>ir</strong> standard errors calculated.<br />
114
For figures indicating quantity should be used Arabic numerals, e.g.: 15 tons, and<br />
for consecutive numbering can be used both Roman and Arabic numerals, e.g.: XX<br />
century, 2nd sample.<br />
Numbers from one to nine are written in words, except when they mean<br />
measurement size (e.g.: 5 km, but “three variants”) or numbered consecutively (e.g.:<br />
phase 6, 9, 12). In many-figured numbers between classes an interval is made, e.g., 42<br />
351. Percent is noted as %, when a specific number is implied, though “percent unit“<br />
is written in words. In decimals use the decimal point.<br />
Figures<br />
All illustrations - drawings, graphs, diagrams, and photographs are considered as<br />
figures. The text in them is written in Lithuanian and English.<br />
Figures must be drafted in black colour in Microsoft Office 2000, 2003 or XP<br />
package EXCEL or other programs of this packet and included into the text and<br />
submitted as a separate EXCEL file in a diskette. Drawings must be professionally<br />
drafted or they can be redrafted by a professional and the work will be paid by the<br />
author according to the price list. Notice that the Editorial Board has the right to change<br />
the<strong>ir</strong> format according to the design of the article or the whole publication.<br />
Letters and symbols in figures are recommended not smaller than size 10. Block<br />
parts of figures should be numbered consecutively by letters a, b, c, etc.<br />
References<br />
Into references can be included:<br />
– articles, published in scientific periodical journals, scientific reviewed<br />
publications (books, monographs), article collections of scientific conferences and<br />
symposiums whose papers were reviewed or they meet the requ<strong>ir</strong>ements of scientific<br />
periodical publications with reference to the structure and the length of the article;<br />
– Scientific books, monographs, reviewed publications of smaller volume and<br />
exclusively for scientific purpose (i.e. abstracts of theses to obtain a scientific degree)<br />
or the<strong>ir</strong> parts;<br />
It is recommended to include a minimum of 10 references. All of them must be<br />
cited in the text. Two th<strong>ir</strong>ds of references should be not older than four-six years, and<br />
if older – only very significant. Cited are only these works, which are d<strong>ir</strong>ectly related<br />
to the investigated theme.<br />
Scientific reports, manuscripts, textbooks, reference books, conference proceedings<br />
(theses or short presentations), recommendations, pamphlets, articles in newspapers<br />
are not considered as references and are not included into references list. References<br />
to standards, reference books or other regulations and rules are indicated in footnotes.<br />
Names of journals, volumes of conference articles, etc, are not abbreviated. The<br />
reference list should be arranged in alphabetical order.<br />
115
Book:<br />
Wertheim S. J. Rootstock guide. Wilhelminadorp. 1998. 144 p.<br />
Journal article<br />
Johnson D. S. Controlled atmosphere storage of apples in UK // Acta horticulturae.<br />
1999. Vol. 485. P. 187–193.<br />
Koch J. Plough depth // Soil Science. 1998. Vol. 15. N 2. P. 12–15.<br />
Thesis abstract<br />
Karkleliene R. Inheritance of quantitative characters and estimation of combining<br />
ability in carrots: summary of doctoral dissertation. Babtai, 2001. 43 p.<br />
116
Turinys<br />
N. K v i k l i e n ė. Obelų ‘Ligol’ vaisių kokybės dinamika nokimo metu..................3<br />
L. R a u d o n i s,A. Valiuškaitė, E. Survilienė. Abamectino toksiškumas rusvosioms<br />
erkėms Aculus schlechtendali (Acari: Eriophyidae) obelų sode..........................10<br />
D. R o m a n o v s k a j a, E. Bakšienė. Klimato kaitos įtaka obelų žydėjimo pradžiai<br />
Lietuvos teritorijoje..............................................................................................18<br />
N. Uselis, J. Lanauskas, D. Kviklys, L. Buskienė, N. Kviklienė, P. Duchovskis,<br />
A. Brazaitytė, P. Viškelis. Braškių veislių tinkamumas nesezoniniam derliui<br />
išauginti iš anksti pavasarį nešildomame šiltnamyje pasodintų „Frigo“ daigų....26<br />
A. Brazaitytė, J. Sakalauskaitė, P. Duchovskis,<br />
J. B. Šikšnianienė, G. Samuolienė, R. Ulinskaitė,<br />
K. Baranauskis, A. Urbonavičiūtė, G. Šabajavienė,<br />
S. Sakalauskienė, B. Gelvonauskis, N. Uselis,<br />
I. Vagusevičienė. Braškių ‘Senga Sengana’ prisitaikymas prie diferencijuoto <strong>ir</strong><br />
kompleksinio UV-B spinduliuotės <strong>ir</strong> ozono poveikio..........................................34<br />
A. Radzevičius, R. Karklelienė, Č. Bobinas, N. Maročkienė. Vaisinių daržo augalų,<br />
lietuviškų veislių, reprodukcinių savybių tyrimai................................................45<br />
J. B. Šikšnianienė, O. Bundinienė, A. Brazaitytė,<br />
P. Duchovskis. Trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi poveikis raudonųjų burokėlių<br />
fotosintezės rodikliams........................................................................................52<br />
J. Kulaitienė, E. Jarienė, H. Danilčenko, A. Paulauskienė.<br />
Įva<strong>ir</strong>ių veislių aliejinių moliūgų sėklų kokybės palyginimas...............................60<br />
J. Jankauskienė, A. Brazaitytė. Substratų poveikis pomidorų produktyvumui bei<br />
fiziologiniams procesams.....................................................................................66<br />
E. Dambrauskienė, O. Bundinienė, P. Viškelis, V. Zalatorius. Azoto normų įtaka<br />
p<strong>ir</strong>mamečių pip<strong>ir</strong>mėčių (Mentha piperita L.) derliui <strong>ir</strong> kokybei..........................78<br />
P. Aleknavičienė, E. Jarienė, H. Danilčenko, K. Bartašiūtė,<br />
G. Jakimonytė. Laikymo būdų įtaka topinambų (Helianthus tuberosus L.)<br />
gumbų kokybei....86R. Žumbakienė, V. Stanys, G. Stanienė. Augimo reguliatorių<br />
2,4-D <strong>ir</strong> TDZ įtaka cattleya hibridų kaliaus indukcijai........................................94<br />
A. Ž e b r a u s k i e n ė, L. Kmitienė, V. Stanys. Kinetino <strong>ir</strong> giberelino rūgšties (GA 3<br />
)<br />
įtaka vaistinio smidro (Asparagus officinalis L.) gemalų vystymuisi<br />
in vitro................................................................................................................101<br />
Atmintinė autoriams, rašantiems į mokslo darbus "Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė".....<br />
............................................................................................................................109<br />
117
CONTENS<br />
N. K v i k l i e n ė. Dynamics of apple cv. ‘Ligol’ quality parameters during ripening<br />
................................................................................................................................3<br />
L. Raudonis, A. Valiuškaitė, E. Survilienė. Toxicity of abamectin to rust mite, Aculus<br />
schlechtendali (Acari: Eriophyidae) in apple tree orchard.............................10<br />
D. Romanovskaja, E. Bakšienė. Influence of climate change on the beginning of<br />
apple-tree flowering in Lithuania.........................................................................18<br />
N. Uselis, J. Lanauskas, D. Kviklys, L. Buskienė, N. Kviklienė, P. Duchovskis, A.<br />
Brazaitytė, P. Viškelis. Strawberry cultivar suitability for nonseasonal production<br />
in unheated greenhouse .......................................................................................26<br />
A. Brazaitytė, J. Sakalauskaitė, P. Duchovskis,<br />
J. B. Šikšnianienė, G. Samuolienė, R. Ulinskaitė,<br />
K. Baranauskis, A. Urbonavičiūtė, G. Šabajavienė,<br />
S. Sakalauskienė, B. Gelvonauskis, N. Uselis,<br />
I. Vagusevičienė. Strawberry ‘Senga Sengana’ adaptation to distinct and complex<br />
exposure of UV-B and ozone.......................................................................34<br />
A. Radzevičius, R. Karklelienė, Č. Bobinas, N. Maročkienė. Investigation of reproduction<br />
features in bearing vegetables.................................................................45<br />
J. B. Šikšnianienė, O. B u n d i n i e n ė, A. B r a z a i t y t ė,<br />
P. Duchovskis. Influence of fertilizer with nitrification inhibitor DMPP on red<br />
beet photosynthetic indices..................................................................................52<br />
J. Kulaitienė, E. Jarienė, H. Danilčenko, A. Paulauskienė. Quality comparison of<br />
various cultivars of oily pumpkin seeds...............................................................60<br />
J. Jankauskienė, A. Brazaitytė. Influence of substratum on tomato productivity and<br />
physiological processes........................................................................................66<br />
E. Dambrauskienė, O. Bundinienė, P. Viškelis, V. Zalatorius. Influence of nitrogen<br />
rates on the f<strong>ir</strong>st-year peppermint (Mentha piperita L.) yield and quality...........78<br />
P. Aleknavičienė, E. Jarienė, H. Danilčenko, K. Bartašiūtė,<br />
G. Jakimonytė. The influence of storage conditions on quality of Helianthus<br />
tuberosus L. tubers...............................................................................................86<br />
R. Zumbakiene, V. Stanys, G. Staniene. The influence of plant growth regulators<br />
2,4-D and TDZ on Cattleya hybrids callus induction..........................................94<br />
A. Žebrauskienė, L. Kmitienė, V. Stanys. The influence of kinetin and gibberellic<br />
acid (GA 3<br />
) on the development of embryos of asparagus (Asparagus officinalis<br />
L.) in vitro .........................................................................................................101<br />
Guidelines for the preparation and submission of articles to the volumes of<br />
scientific works "Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė"...............................................113<br />
118
ISSN 0236-4212<br />
Mokslinis leidinys<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto <strong>ir</strong><br />
Lietuvos žemės ūkio universiteto mokslo darbai<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. T.26(2). 1–120.<br />
Redaktorės <strong>ir</strong> korektorės: Jolanta KRIŪNIENĖ, Danguolė VANAGAITĖ<br />
Kompiuteriu maketavo Larisa KAZLAUSKIENĖ<br />
SL 1070. 2007 06 25 7,5 sp. l. T<strong>ir</strong>ažas 150 egz.<br />
Išleido Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės <strong>institutas</strong>,<br />
LT-54333 Babtai, Kauno r.<br />
Spausdino UAB „Judex“ leidykla-spaustuvė, Europos pr. 122,<br />
LT-46351 Kaunas<br />
Užsakymo Nr.<br />
119
Užrašams<br />
120