SodininkyStÄ ir darŽininkyStÄ Skirtas 100-sioms dr. E. Purvino ...
SodininkyStÄ ir darŽininkyStÄ Skirtas 100-sioms dr. E. Purvino ...
SodininkyStÄ ir darŽininkyStÄ Skirtas 100-sioms dr. E. Purvino ...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Lietuvos sodininkystĖs <strong>ir</strong> darŽininkystĖs instituto <strong>ir</strong><br />
lietuvos ŽemĖs Ūkio universiteto mokslo darbai<br />
Scientific works of the Lithuanian institute of<br />
horticulture AND lITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE<br />
SodininkystĖ <strong>ir</strong> darŽininkystĖ<br />
Sk<strong>ir</strong>tas <strong>100</strong>-<strong>sioms</strong> <strong>dr</strong>. E. <strong>Purvino</strong><br />
gimimo metinėms<br />
Deticated to <strong>100</strong>th b<strong>ir</strong>th anniversary<br />
of <strong>dr</strong>. E. Purvinas<br />
27(4)<br />
Eina nuo 1983 m.<br />
Published since 1983<br />
Babtai 2008
UDK 634/635 (06)<br />
Redaktorių kolegija<br />
Editorial Board<br />
Doc. <strong>dr</strong>. Česlovas BOBINAS – p<strong>ir</strong>mininkas (LSDI, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
prof. habil. <strong>dr</strong>. Pavelas DUCHOVSKIS (LSDI, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
<strong>dr</strong>. Edite KAUFMANE (Latvija, Dobelės sodo augalų selekcijos stotis,<br />
biomedicinos mokslai, biologija),<br />
<strong>dr</strong>. Aleksan<strong>dr</strong>as KMITAS (LŽŪU, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
<strong>dr</strong>. Laimutis RAUDONIS (LSDI, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
prof. habil. <strong>dr</strong>. Vidmantas STANYS (LSDI, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
prof. habil. <strong>dr</strong>. An<strong>dr</strong>zej SADOWSKI (Varрuvos ŽŪA, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
<strong>dr</strong>. Au<strong>dr</strong>ius SASNAUSKAS (LSDI, biomedicinos mokslai, agronomija),<br />
prof. habil. <strong>dr</strong>. Alg<strong>ir</strong>das SLIESARAVIČIUS (LŽŪU, biomedicinos mokslai, agronomija).<br />
Redakcinė mokslinė taryba<br />
Editorial Scientific Council<br />
Doc. <strong>dr</strong>. Česlovas BOBINAS – p<strong>ir</strong>mininkas (Lietuva),<br />
prof. habil. <strong>dr</strong>. Pavelas DUCHOVSKIS (Lietuva), <strong>dr</strong>. Kalju KASK (Estija),<br />
<strong>dr</strong>. Edite KAUFMANE (Latvija), prof. habil. <strong>dr</strong>. Zdzisław KAWECKI (Lenkija),<br />
prof. habil.<strong>dr</strong>. Albinas LUGAUSKAS (Lietuva), habil. <strong>dr</strong>. Maria LEJA (Lenkija),<br />
prof. habil. <strong>dr</strong>. Lech MICHALCZUK (Lenkija), prof. habil. <strong>dr</strong>. An<strong>dr</strong>zej SADOWSKI (Lenkija),<br />
<strong>dr</strong>. Au<strong>dr</strong>ius SASNAUSKAS (Lietuva), prof. <strong>dr</strong>. Ala SILAJEVA (Ukraina),<br />
prof. habil. <strong>dr</strong>. Alg<strong>ir</strong>das SLIESARAVIČIUS (Lietuva),<br />
prof. habil. <strong>dr</strong>. Vidmantas STANYS (Lietuva),<br />
prof. <strong>dr</strong>. Viktor TRAJKOVSKI (Švedija).<br />
Redakcijos a<strong>dr</strong>esas:<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas<br />
LT-54333 Babtai, Kauno r.<br />
Tel. (8 37) 55 52 10<br />
Faksas (8 37) 55 51 76<br />
El. paštas institutas@lsdi.lt<br />
Pilnas tekstas http://vddb.library.lt/obj/LT-eLABa-0001:J.02~1983~ISSN_0236-4212<br />
Ad<strong>dr</strong>ess of the Editorial Office:<br />
Lithuanian Institute of Horticulture<br />
LT-54333 Babtai, Kaunas district, Lithuania<br />
Phone: +370 37 55 52 10<br />
Telefax: +370 37 55 51 76<br />
E-mail institutas@lsdi.lt<br />
Full text http://vddb.library.lt/obj/LT-eLABa-0001:J.02~1983~ISSN_0236-4212<br />
Leidinio a<strong>dr</strong>esas internete www.lsdi.lt<br />
Leidinys cituojamas CAB Internacional <strong>ir</strong> VINITI duomenų bazėse<br />
ISSN 0236-4212 © Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, 2008<br />
© Lietuvos žemės ūkio universitetas, 2008<br />
2
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Obels selekcinių numerių su B.396 poskiepiu tyrimas<br />
Au<strong>dr</strong>ius Sasnauskas 1 , Dalia Gelvonauskienė 1 ,<br />
Bronislovas Gelvonauskis 2 , Pranas Viškelis 1 ,<br />
Gintarė Šabajevienė 1 , Jurga Sakalauskaitė 1 , Pavelas Duchovskis 1<br />
1<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, Kauno g. 30, LT-54333,<br />
Kauno r., el. paštas: A.Sasnauskas@lsdi.lt<br />
2<br />
Augalų genų bankas, LT–58343 Akademija, Kėdainių r.,<br />
el. paštas: B.Gelvonauskis@agb.lt<br />
2002–2006 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute t<strong>ir</strong>tos obelų (Malus ×<br />
domestica Borkh.) selekcinių numerių biologinės <strong>ir</strong> ūkinės savybės. Įvertinta vaismedžių<br />
su B.396 poskiepiu (4 × 2 m) fenologija, žiedų atsparumas pavasario šalnoms, fotosintezės<br />
pigmentų kiekis lapuose, derlius, vaisių skynimo laikas, laikymasis <strong>ir</strong> vaisių kokybė.<br />
Nustatyta, kad anksčiausiai žydėti baigia 19532, vėliausiai – 19573 selekcinių numerių<br />
vaismedžiai. Nuo šalnų mažiausiai nukenčia selekcinių numerių 19532, 19581, 20430, 20716<br />
<strong>ir</strong> 20946 vaismedžių žiedai. Daugiausia fotosintezės pigmentų sukaupia selekcinių numerių<br />
19488 <strong>ir</strong> 21862 obelų lapai. Didžiausią obuolių derlių išaugina selekcinių numerių 20716 <strong>ir</strong><br />
21862 vaismedžiai. Veislės ‘Auksis’ vaisių vartojimo laikas yra ilgiausias, o selekcinio numerio<br />
20716 – trumpiausias. Stambiausius vaisius išaugina selekcinio numerio 20430 obelys.<br />
Selekcinių numerių 19488 <strong>ir</strong> 20946 vaismedžiai išaugina tik aukščiausios klasės vaisius.<br />
Veislės ‘Auksis’ <strong>ir</strong> selekcinio numerio 20946 vaisių kokybė įvertinta geriausiai. Įvertinus t<strong>ir</strong>tų<br />
požymių visumą, nustatyta, kad vertingiausias yra 20946 selekcinis numeris.<br />
Reikšminiai žodžiai: obelis, selekciniai numeriai, fenologija, fotosintezės pigmentai,<br />
derlius, vaisių skynimo laikas, laikymasis, vaisių kokybė.<br />
Įvadas. Šiuolaikinė obelų selekcija iš esmės priklauso nuo rinkos <strong>ir</strong> vartotojų<br />
poreikių. Rinka vis labiau tampa globalizuota, todėl daugumos šalių prekybos tinkluose<br />
dominuoja ‘Golden Delicious‘, ‘Fuji’, ‘Gala’ <strong>ir</strong> ‘Braeburn’ veislių obuoliai (Kellerhals<br />
<strong>ir</strong> kt., 2004; Harker <strong>ir</strong> kt., 2008). Kitą rinkos dalį užima vis naujesnių vietinių veislių<br />
vaisiai. Tai sudaro galimybę sėkmingai konkuruoti su jau rinkoje esančių veislių vaisių<br />
produkcija.<br />
Vienas pagrindinių pasaulinės obelų selekcijos tikslų yra produktyvumo didinimas<br />
<strong>ir</strong> vaisių kokybės gerinimas (Laurens, 1998; Miotto, 2006). Lietuvoje siekiant sukurti<br />
obelų veisles su norimais požymiais, selekcijoje naudotos vietinės <strong>ir</strong> kaimyninių šalių<br />
veislės. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute (LSDI) sukurtos obelų<br />
3
veislės yra ištvermingos žiemą, vaisiai patrauklios išvaizdos, gero skonio (Sasnauskas<br />
<strong>ir</strong> kt., 2005; Gelvonauskienė <strong>ir</strong> kt., 2008). Šiuo metu LSDI atrinkta <strong>ir</strong> išt<strong>ir</strong>ta nemažai<br />
perspektyvių atsparių rauplėms obelų selekcinių numerių (Sasnauskas <strong>ir</strong> kt., 2002;<br />
Sasnauskas <strong>ir</strong> kt., 2006; Gelvonauskienė <strong>ir</strong> kt., 2006; Sasnauskas <strong>ir</strong> kt., 2007).<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti obelų selekcinių numerių su B.396 poskiepiu biologines <strong>ir</strong><br />
ūkinės savybes.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Tyrimo vieta. Tyrimai atlikti 2002–<br />
2006 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute. 2002 m. pavasarį pasodinti<br />
8 selekcinių numerių dvimečiai obelų sodinukai su B.396 poskiepiu. Sodinimo schema<br />
– 4 × 2 m, sodinant po vieną vaismedį laukelyje <strong>ir</strong> tai kartojant tris kartus.<br />
Tyrimo objektas. Pomologiniame sode t<strong>ir</strong>ti aštuoni perspektyvūs obels selekciniai<br />
numeriai: 19488 (‘Auksis’ × ‘Idared’), 19532 (‘Katja’ × ‘Tellissaare’), 19573<br />
(‘Noris’ × ‘Katja’), 19581 (‘Katja’ × ‘Idared’), 20430 (‘Prima’ × ‘Idared’), 20716<br />
(‘Orlik’ × ‘Prima’), 20946 (‘Noris’ × ‘Prima’), 21862 (‘Katja’ × ‘Kaunis’), kartu su į<br />
Nacionalinį augalų veislių sąrašą įrašyta kontroline obelų veisle ‘Auksis’.<br />
Sodo priežiūra. Vaismedžiai prižiūrėti pagal LSDI priimtas intensyvias obelų <strong>ir</strong><br />
kriaušių auginimo technologijas (Intensyvios obelų <strong>ir</strong> kriaušių auginimo technologijos,<br />
2005). Nuo ligų vaismedžiai kasmet purkšti fungicidais (5–6 kartus), nuo kenkėjų –<br />
insekticidais (3–4 kartus).<br />
Meteorologinės sąlygos. Meteorologinės sąlygos tyrimo metais buvo artimos<br />
daugiamečiams vidurkiams. 2004 <strong>ir</strong> 2005 m., obelims žydint, gegužės antrąjį dešimtadienį<br />
užregistruotos ankstyvos pavasario šalnos (nuo -0,3 °C iki -4,9 °C).<br />
Tyrimo metodai <strong>ir</strong> statistinė analizė. Obels selekcinių numerių biologinių<br />
<strong>ir</strong> ūkinių savybių tyrimas atliktas pagal EUFRIN metodiką „Obelų <strong>ir</strong> kriaušių veislių<br />
tyrimas“. Nustatyti vaismedžių žydėjimo tarpsniai (žydėjimo pradžia, masinio žydėjimo<br />
pradžia <strong>ir</strong> pabaiga, žydėjimo pabaiga) dienomis, žiedų pašalimas balais (1 – be pažeidimų,<br />
9 – pažeista <strong>100</strong> % žiedų), žydėjimo gausumas balais (1 – nežydi, 9 – žydi <strong>100</strong> %<br />
žiedų), fotosintezės pigmentai (chlorofilų <strong>ir</strong> karotinoidų kiekiai, mg g -1 ), vaismedžių<br />
derlius (t ha -1 ), vaisių pasisk<strong>ir</strong>stymas į klases pagal skersmenį (proc.), vaisių skynimo<br />
laikas <strong>ir</strong> laikymosi pabaiga dienomis, vaisiaus masė (g) <strong>ir</strong> kokybė (patrauklumas,<br />
skonis, ben<strong>dr</strong>a kokybė) balais. Fotosintezės pigmentų kiekis žalioje lapų masėje buvo<br />
nustatytas <strong>100</strong> proc. acetono ekstrakte Wettstein metodu spektrofotometru „Genesys 6“<br />
(ThermoSpectronic, JAV). Tyrimo duomenys biometriškai įvertinti dispersinės analizės<br />
metodais (Tarakanovas, Raudonius, 2003), naudojant ANOVA statistinę programą.<br />
Rezultatai. Žydėjimo tarpsniai <strong>ir</strong> trukmė. Selekciniai numeriai <strong>ir</strong> kontrolinė veislė<br />
pradėjo žydėti vidutiniškai gegužės 16–21 dienomis (1 lentelė). Anksčiausiai pradeda<br />
žydėti 19532 (05-16), vėliausiai – 19573 (05-21) selekcinių numerių vaismedžiai.<br />
Praėjus 3–6 dienoms nuo vaismedžių žydėjimo pradžios, užregistruotas masinis žydėjimas.<br />
Greičiausiai masiškai žydėti pradeda 19532 (05-21), vėliausiai – 19573 (05-25)<br />
selekcinių numerių vaismedžiai. Masinis žydėjimas truko 2–4 dienas. Trumpiausias<br />
jis buvo 19488, 20716 <strong>ir</strong> 21862, ilgiausias – 19532 selekcinių numerių vaismedžių.<br />
Kontrolinės veislės <strong>ir</strong> selekcinių numerių vaismedžiai baigė žydėti vidutiniškai gegužės<br />
28–30 dienomis.<br />
4
1 lentelė. Obelų selekcinių numerių žydėjimo tarpsniai<br />
Table 1. Dates of blooming periods of apple selections<br />
Babtai, 2005–2006 m.<br />
Selekciniai<br />
numeriai<br />
Selections<br />
Žydėjimo pradžia,<br />
mėn., diena<br />
End of full blooming,<br />
month, day<br />
Masinio žydėjimo<br />
pradžia, mėn.,<br />
diena<br />
Beginning of full<br />
blooming, month,<br />
day<br />
5<br />
Masinio žydėjimo<br />
pabaiga, mėn.,<br />
diena<br />
Beginning of blooming,<br />
month, day<br />
Žydėjimo pabaiga,<br />
mėn., diena<br />
End of blooming,<br />
month, day<br />
19488 05-18 05-24 05-26 05-29<br />
19532 05-16 05-21 05-25 05-28<br />
19573 05-21 05-25 05-28 05-31<br />
19581 05-19 05-23 05-26 05-30<br />
20430 05-20 05-24 05-27 05-29<br />
20716 05-18 05-23 05-25 05-29<br />
20946 05-20 05-23 05-26 05-30<br />
21862 05-19 05-24 05-26 05-30<br />
‘Auksis’ 05-19 05-24 05-27 05-29<br />
Selekcinių<br />
Nr. vidurkis<br />
Mean<br />
05-18 05-23 05-26 05-29<br />
Žiedų pašalimas <strong>ir</strong> žydėjimo gausumas. Tyrimo metais žiedų pašalimas užregistruotas<br />
2005 m. pavasarį. Per šalnas jautriausių selekcinių numerių obelų žiedai pašalo<br />
nuo 2,6 iki 3,9 balo (2 lentelė).<br />
2 lentelė. Obelų selekcinių numerių žiedų pašalimas <strong>ir</strong> žydėjimo gausumas balais<br />
Table 2. Bloom of apple selections injury in spring frosts and blossoming, scores<br />
Selekciniai numeriai<br />
Selections<br />
Žiedų pašalimas per pavasario<br />
šalnas balais<br />
Bloom injury in spring frosts, scores<br />
Babtai, 2005–2006 m.<br />
Žydėjimo gausumas balais<br />
Blossoming, scores<br />
2005 m. 2005 m. 2006 m.<br />
19488 3,3 6,9 7,0<br />
19532 1,0 4,0 2,0<br />
19573 3,1 3,7 3,3<br />
19581 1,0 5,0 3,6<br />
20430 1,0 5,4 6,8<br />
20716 1,0 6,1 6,0<br />
20946 1,0 3,9 1,2<br />
21862 2,6 6,5 8,6<br />
‘Auksis’ 3,9 4,5 6,3<br />
Selekcinių Nr. vidurkis<br />
1,99 5,12 5,0<br />
Mean<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,77 1,74 1,35
Pavasarį stipriau pašalo kontrolinės veislės ‘Auksis’ (3,9 balo) <strong>ir</strong> selekcinio<br />
numerio 19488 (3,3 balo), mažiau – 19573 (3,1 balo) <strong>ir</strong> 21862 (2,6 balo) selekcinių<br />
numerių žiedai. Kitų selekcinių numerių žiedai nepašalo.<br />
Obelys pradėjo žydėti tik ketv<strong>ir</strong>tais augimo sode metais. Žydėjimo gausumas<br />
įvertintas 3,7–6,9 balo (2 lentelė). Prasčiausiai žydėjo selekcinių numerių 19573 (3,7<br />
balo), 20946 (3,9 balo) <strong>ir</strong> 19532 (4 balai) vaismedžiai. Vidutiniškai žydėjo 19581,<br />
20430, 20716, 21862 <strong>ir</strong> 19488 (5–6,9 balo) selekcinių numerių obelys. Penktaisiais<br />
augimo sode metais žydėjimo gausumu išsiskyrė 21862 (8,6 balo) <strong>ir</strong> 19488 (7 balai)<br />
selekcinių numerių obelys. Kitų selekcinių numerių obelų žydėjimo gausumas įvertintas<br />
nuo 1,2 iki 6,8 balo.<br />
Fotosintetezės pigmentai. Tyrimo metais daugiausia chlorofilų a <strong>ir</strong> b bei<br />
karotinoidų rasta selekcinių numerių 19488, 19581 <strong>ir</strong> 21862 vaismedžių lapuose<br />
(3 lentelė). Mažiausiai pigmentų kaupė selekcinių numerių 20716 <strong>ir</strong> 20946 lapai.<br />
Chlorofilų a/b santykis rodo augalo fotosintezės efektyvumą. Didžiausias chlorofilų<br />
a/b santykis nustatytas kontrolinės veislės ‘Auksis‘, selekcinių numerių 19488 <strong>ir</strong> 21862<br />
obelų lapuose. Selekcinių numerių 19573 <strong>ir</strong> 20716 lapuose chlorofilų a/b santykis<br />
buvo mažiausias.<br />
3 lentelė. Fotosintezės pigmentų kiekis obelų selekcinių numerių lapuose,<br />
mg g -1<br />
Table 3. Amount of photosynthetic pigments in the leaves of apple selections (mg g -1 )<br />
Selekciniai<br />
numeriai<br />
Selections<br />
Chlorofilų a/b santykis<br />
Chlorophyll a/b ratio<br />
Ben<strong>dr</strong>as chlorofilų<br />
a + b kiekis<br />
Chlorophyll a + b content,<br />
mg g -1<br />
Babtai, 2005 m.<br />
Ben<strong>dr</strong>as karotinoidų<br />
kiekis<br />
Carotenoid content,<br />
mg g -1<br />
19488 3,31 d 2,09 bc 0,55 e<br />
19532 3,1 bcd 1,89 bc 0,49 c<br />
19573 2,71 a 1,38 a 0,37 b<br />
19581 2,87 ab 2,21 c 0,55 e<br />
20430 3,27 cd 1,77 b 0,48 c<br />
20716 2,78 a 1,20 a 0,31 a<br />
20946 3,05 bc 1,39 ab 0,35 ab<br />
21862 3,32 d 2,01 bc 0,51 d<br />
‘Auksis’ 3,32 d 1,94 bc 0,46 c<br />
* Tomis pačiomis raidėmis skiltyse pažymėti skaičiai iš esmės nesisk<strong>ir</strong>ia (P ≤ 0,05).<br />
* Values followed by the same letters within the columns are not statistically different at P ≤ 0.05.<br />
Derlius. T<strong>ir</strong>tų selekcinių numerių <strong>ir</strong> kontrolinės veislės vidutinis suminis derlius<br />
per dvejus tyrimo metus buvo 18,9 t ha -1 (1 pav.). Selekcinių numerių 19573<br />
(6,4 t ha -1 ), 19581 (15,3 t ha -1 ), 20430 (15,9 t ha -1 ), 19488 (17,7 t ha -1 ) suminis derlius<br />
buvo mažesnis, o kontrolinės veislės ‘Auksis’ (21 t ha -1 ), selekcinių numerių 19532<br />
(19,8 t ha -1 ), 20946 (21,2 t ha -1 ) <strong>ir</strong> 21862 (23,1 t ha -1 ) vaismedžiai užaugino didesnį už<br />
bandymo derliaus vidurkį vaisių derlių. Daugiausia vaisių išaugino selekcinio numerio<br />
20716 (30,3 t ha -1 ) obelys.<br />
6
1 pav. Obelų selekcinių numerių suminis vaisių derlius, t ha -1<br />
Fig. 1. Cumulative yield of apple selections (t ha -1 )<br />
Babtai, 2005–2006 m.<br />
2 pav. Vidutinis dvejų tyrimo metų obelų selekcinių numerių vaisių derlius, t ha -1<br />
Fig. 2. Average yield of apple selections (t ha -1 )<br />
Babtai, 2005–2006 m.<br />
7
2005–2006 m. vidutinis selekcinio numerio <strong>ir</strong> kontrolinės veislės derlius buvo<br />
nuo 3,2 iki 15,1 t ha -1 (2 pav.). T<strong>ir</strong>tų obelų grupėje derliaus vidurkis buvo 9,4 t ha -1 .<br />
Vidutiniškai mažiausiai obuolių išaugino 19573 (3,2 t ha -1 ), daugiausia – 21862<br />
(11,5 t ha -1 ) <strong>ir</strong> 20716 (15,1 t ha -1 ) selekcinių numerių vaismedžiai. Veislės ‘Auksis’<br />
(10,5 t ha -1 ) <strong>ir</strong> selekcinių numerių 19532 (9,9 t ha -1 ) <strong>ir</strong> 20946 (10,6 t ha -1 ) obelys išaugino<br />
didesnį vidutinį derlių už bandymo derliaus vidurkį.<br />
Pagal vaisių skersmenį susk<strong>ir</strong>sčius obuolius į prekines klases, nustatyta, kad selekcinių<br />
numerių 19488 <strong>ir</strong> 20946 vaismedžiai išaugino tik aukščiausios klasės vaisius<br />
(4 lentelė). 1–2 klasės obuolių kiekis įva<strong>ir</strong>avo nuo 2 iki 26 procentų. Selekcinių numerių<br />
19532, 19573 <strong>ir</strong> 21862 obelys išaugino 2–10 proc. nerūšinių obuolių.<br />
4 lentelė. Vaisių susk<strong>ir</strong>stymas į klases pagal skersmenį, %<br />
Table 4. Distribution of fruits to classes according to diameter (%)<br />
Selekciniai<br />
numeriai<br />
Selections<br />
Aukščiausia klasė<br />
The highest class<br />
1 <strong>ir</strong> 2 klasės<br />
1 and 2 classes<br />
Babtai, 2006 m.<br />
Nerūšiniai<br />
Not specific<br />
iki 60 mm<br />
up to 60 mm<br />
> 75 mm 75 mm 70 mm 65 mm<br />
iš viso<br />
sum total<br />
60–64 mm<br />
19488 28 48 24 <strong>100</strong><br />
19532 32 30 14 8 84 6 10<br />
19573 2 26 24 26 78 12 10<br />
19581 8 30 34 18 90 10<br />
20430 72 22 94 6<br />
20716 30 46 22 98 2<br />
20946 90 10 <strong>100</strong><br />
21862 6 26 40 72 26 2<br />
‘Auksis’ 60 30 7 97 3<br />
Skynimo laikas, laikymosi pabaiga <strong>ir</strong> vaisių kokybės rodikliai.<br />
Anksčiausiai skinami veislės ‘Auksis’ (09-14) <strong>ir</strong> selekcinio numerio 20716 (09-15),<br />
vėliausiai – selekcinio numerio 19581 (09-30) obelų vaisiai (2 lentelė).<br />
Ilgiausiai išsilaikė veislės ‘Auksis’ (03-12), selekcinių numerių 19573 (02-20)<br />
<strong>ir</strong> 19488 (02-15), trumpiausiai – selekcinių numerių 20716 (11-20) <strong>ir</strong> 20946 (12-19)<br />
vaisiai.<br />
Stambiausi buvo selekcinio numerio 20430 (164 g) <strong>ir</strong> veislės ‘Auksis’ (160 g),<br />
smulkiausi – selekcinių numerių 21862 (102 g) <strong>ir</strong> 19488 (118 g) obelų vaisiai.<br />
Selekcinių numerių obelų vaisiai patrauklumu prilygo kontrolinės veislės ‘Auksis’<br />
obuoliams. Selekcinių numerių 21862 (7,6 balo), 20946, 20430 <strong>ir</strong> 19532 (7,5 balo)<br />
vaismedžių vaisiai įvertinti geriau už kontrolinę veislę, bet jų skonis <strong>ir</strong> ben<strong>dr</strong>a kokybė<br />
buvo prastesni nei kontrolinės veislės vaisių. Gero skonio buvo 19573 (7,3 balo),<br />
19488, 20946 <strong>ir</strong> 21862 (7,2 balo) selekcinių numerių vaisiai. Geriausias skonio <strong>ir</strong><br />
kokybės santykis buvo selekcinių numerių 20946 (7,3 balo), 21862, 19573 <strong>ir</strong> 19532<br />
(7,2 balo) obuolių.<br />
8
5 lentelė. Obelų vaisių skynimo laikas, laikymosi pabaiga <strong>ir</strong> kokybės rodikliai<br />
Table 5. Harvest date, end of storage and fruit quality parameters of apple cultivars<br />
Selekciniai<br />
numeriai<br />
Selections<br />
Skynimo laikas,<br />
mėn., d.<br />
Harvest date<br />
(month, day)<br />
Laikymosi pabaiga,<br />
mėn., d.<br />
End of storage<br />
(month, day)<br />
Vaisių<br />
masė<br />
Fruit<br />
weight, g<br />
9<br />
Patrauklumas<br />
balais<br />
Appearance<br />
(scores)<br />
Babtai, 2005–2006 m<br />
Skonis<br />
balais<br />
Taste<br />
(scores)<br />
Vaisių kokybė<br />
balais Quality<br />
evaluation<br />
(scores)<br />
19488 09-28 02-15 118 7,0 7,2 7,0<br />
19532 09-27 01-19 150 7,5 7,1 7,2<br />
19573 09-28 02-20 134 7,1 7,3 7,2<br />
19581 09-30 01-14 138 7,3 7,1 7,1<br />
20430 09-24 01-22 164 7,5 6,6 7,0<br />
20716 09-15 11-20 128 7,2 7,1 7,1<br />
20946 09-25 12-19 179 7,5 7,2 7,3<br />
21862 09-27 01-10 102 7,6 7,2 7,2<br />
‘Auksis’ 09-14 03-12 160 7,4 7,4 7,4<br />
Selekcinių 09-24 01-16 141,4 7,34 7,13 7,16<br />
Nr. vidurkis<br />
Mean<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
6,19 7,79 6,04 0,12 0,06 0,10<br />
Aptarimas. Žydėjimo tarpsnio trukmę lemia pavasario orai, o labiausiai – temperatūros<br />
kaita. Nusistovėjus šiltiems orams, žydėjimo tarpsnis būna trumpesnis, o orams<br />
atšalus, žydėjimas sustoja arba prasideda daug vėliau (Sasnauskas <strong>ir</strong> kt., 2008). Obelų<br />
fenologiniai tyrimai parodė, kad santykinai vėliau pradėjo žydėti selekcinių numerių<br />
19581, 20430 <strong>ir</strong> 20946 vaismedžiai, todėl išvengė žiedų pašalimo.<br />
Chlorofilai sugeria saulės šviesos energiją, vėliau ji naudojama fotosintezės reakcijoms<br />
vykti. Karotinoidai prisideda prie šviesos kaupimo, taip pat atlieka apsauginį<br />
vaidmenį, užkertantį kelią fotosintezės sistemų pažeidimams (Gitelson <strong>ir</strong> kt., 2003,<br />
Merzlyak <strong>ir</strong> kt., 2003). Fotosintezės pigmentų kiekis <strong>ir</strong> jų santykis rodo lapo <strong>ir</strong> viso<br />
augalo fiziologinę būklę (Datt, 1998). Intensyvus chlorofilų a <strong>ir</strong> b kaupimasis lapuose<br />
<strong>ir</strong> didelis fotosintezės efektyvumas (chlorofilų a/b santykis – 3,3) leidžia manyti, kad<br />
selekcinių numerių 19488 <strong>ir</strong> 21862 fotosintezės sistema labiausiai prisitaikiusi prie<br />
mūsų klimato sąlygų.<br />
Selekcinių numerių tyrimai parodė, kad nuo derėjimo pradžios jų derlius kasmet<br />
didėjo (1, 2 pav.). Per dvejus derėjimo metus didžiausią obuolių derlių išaugino selekcinių<br />
numerių 20716 <strong>ir</strong> 21862 vaismedžiai.<br />
Šveicarų mokslininkų duomenimis skonis yra vienas pagrindinių rodiklių vertinant<br />
veisles rinkoje (Kellerhals <strong>ir</strong> kt., 2004). Amerikiečiai, analizuodami vartotojų<br />
poreikius, pastebėjo, kad vis labiau rinkoje vertinami ekologiškai išauginti obuoliai<br />
(Granatstein, K<strong>ir</strong>by, 2007). LSDI sukurti selekciniai numeriai yra atsparūs rauplėms.<br />
19488 <strong>ir</strong> 20946 selekcinių numerių vaismedžiai išaugino tik aukščiausios klasės<br />
vaisius, o selekcinio numerio 20946 vaisių kokybė (patrauklumas, skonis, ben<strong>dr</strong>a<br />
kokybė) įvertinta geriausiai.
Išvados. 1. Anksčiausiai žydėti baigė 19532, vėliausiai – 19573 selekcinių numerių<br />
vaismedžiai.<br />
2. Per pavasario šalnas mažiausiai nukentėjo selekcinių numerių 19532, 19581,<br />
20430, 20716 <strong>ir</strong> 20946 vaismedžių žiedai.<br />
3. Daugiausia fotosintezės pigmentų sukaupė selekcinių numerių 19488 <strong>ir</strong> 21862<br />
obelų lapai.<br />
4. Didžiausią obuolių derlių išaugino selekcinių numerių 20716 <strong>ir</strong> 21862 vaismedžiai.<br />
5. Ilgiausias buvo veislės ‘Auksis’, trumpiausias – selekcinio numerio 20716 vaisių<br />
vartojimo laikas. Stambiausi buvo selekcinio numerio 20430 obuoliai. Selekcinių<br />
numerių 19488 <strong>ir</strong> 20946 vaismedžiai išaugino tik aukščiausios klasės vaisius. Veislės<br />
‘Auksis’ <strong>ir</strong> selekcinio numerio 20946 vaisių kokybė įvertinta geriausiai.<br />
6. Įvertinus t<strong>ir</strong>tų požymių visumą, nustatyta, kad vertingiausias yra 20946 selekcinis<br />
numeris su B.396 poskiepiu<br />
Gauta 2008 10 31<br />
Parengta spausdinti 2008 12 11<br />
Literatūra<br />
1. Datt B. 1998. Remote Sensing of Chlorophyll a, Chlorophyll b, Chlorophyll<br />
a + b, and Total Carotenoid Content in Eucalyptus Leaves. Remote Sens.<br />
Env<strong>ir</strong>on., 66: 111–121.<br />
2. Gelvonauskienė D., Sasnauskas A., Gelvonauskis B., Šikšnianienė J. B.,<br />
Šabajevienė G., Duchovskis P. 2006. Obelų selekcinių numerių biologinių savybių<br />
tyrimas. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 25(4): 20–31.<br />
3. Gitelson A. A., Gritz Y., Merzlyak M. N. 2003. Relations between leaf chlorophyll<br />
content and spectral reflectance and algorithms for non-destructive chlorophyll<br />
assessment in higher plant leaves. Journal of Plant Physiology, 160:<br />
271–282.<br />
4. Granatstein D., K<strong>ir</strong>by, E. 2007. The changing face of organic tree fruit production.<br />
Acta Horticulturae, 737: 155–162.<br />
5. Harker F. R., Kupferman E. M., Marin A. B, Gunson F. A., Triggs C. M. 2008.<br />
Eating quality standards for apples based on consumer preferences. Postharvest<br />
Biology and Technology, 50(1): 70–78.<br />
6. Intensyvios obelų <strong>ir</strong> kriaušių auginimo technologijos. 2005. N. Uselis (sudaryt.).<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, Babtai.<br />
7. Kellerhals M., Bertschinger L., Gessler C. 2004. Use of genetic resources in apple<br />
breeding and for sustainable fruit production. Journal of Fruit and Ornamental<br />
Plant Research, 12: 53–62.<br />
8. Laurens F. 1998. Review of the current apple breeding programmes in the world:<br />
objectives for scion cultivar improvements. Acta Horticulturae, 477: 163–170.<br />
9. Merzlyak M. N., Solovchenko A. E., Gitelson A. A. 2003. Reflectance spectral<br />
features and non-destructive estimation of chlorophyll, carotenoid and anthocyanin<br />
content in apple fruit. Postharvest Biology and Technology, 27: 197–211.<br />
10
10. Miotto G. 2006. Il vero problema e debellare il v<strong>ir</strong>us delle eccedenze. Ortofruitta<br />
Italiana, 9: 62–66.<br />
11. Sasnauskas A., Gelvonauskienė D., Gelvonauskis, B. 2002. Evaluation of new<br />
scab resistance apple hybrids in the f<strong>ir</strong>st-fifth years in orchard. Sodininkystė <strong>ir</strong><br />
daržininkystė, 21(3): 29-37.<br />
12. Sasnauskas A., Gelvonauskienė D., Gelvonauskis B., Šabajevienė G.,<br />
Sakalauskaitė J., Duchovskis P. 2007. Perspektyvių obelų selekcinių numerių<br />
biologinės savybės. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 26(4): 3–10.<br />
13. Sasnauskas A., Gelvonauskienė D., Gelvonauskis B., Viskelis P., Duchovskis P.,<br />
Bobinas C., Siksnianienė J., Sabajevienė G. 2006. Productivity and fruit quality<br />
of scab resistant apple cultivars and hybrids. Journal of Fruit and Ornamental<br />
Plant Research, 14(2): 247–255.<br />
14. Sasnauskas A., Gelvonauskienė D., Gelvonauskis B., Viškelis P., Duchovskis P.,<br />
Šikšnianienė J. B., Šabajevienė G., Bendokas V. 2005. Naujų obelų veislių<br />
‘Rudenis’ <strong>ir</strong> ‘Skaistis’ bei perspektyvių hibridų tyrimas. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
24(4): 3–12.<br />
15. Sasnauskas A., Gelvonauskienė D., Viškelis P., Šabajevienė G., Duchovskis P.<br />
2008. Introdukuotų obelų veislių tyrimų apžvalga. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
27(3): 77–84.<br />
16. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPILT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija, Kėdainių r.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Evaluation of apple selections on rootstock B.396<br />
A. Sasnauskas, D. Gelvonauskienė, B. Gelvonauskis, P. Viškelis,<br />
G. Šabajevienė, J. Sakalauskaitė, P. Duchovskis<br />
Summary<br />
Phenology, blooming injury in spring frost, photosynthetic pigment in leaves,<br />
yield, harvest data, end of storage and fruit quality parameters were studied in new<br />
apple (Malus x domestica Borkh.) selections at the Lithuanian Institute of Horticulture<br />
in 2002–2006. Trees were grafted on B.396 rootstock at a spacing of 4 × 2 m.<br />
Investigations showed that apple trees of selection 19532 bloomed most early, and apple<br />
trees of selection 19573 – most late. The results of the flower resistance to frost showed that<br />
selections 19532, 19581, 20430, 20716 and 20946 are the highly resistance. More photosynthetic<br />
pigments were accumulated in the leaves of apple trees of selections 19488 and 21862.<br />
Yield of selections 20716 and 21862 was the highest. Storage life of cv. ‘Auksis’ was longest,<br />
while this of 20716 – shortest. Selection 20430 had the largest fruits. Fruits of selections<br />
19488 and 20946 were distinguished for the highest class. Fruit quality of cv. ‘Auksis’ and<br />
20946 were the best. According to the investigated data, selection 20946 was the best one.<br />
Key words: apple, selections, phenology, photosynthetic pigments, yield, storage life,<br />
fruit quality.<br />
11
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Apple cultivars of the All-Russian Research Institute of<br />
Horticultural Breeding<br />
Eugeny Sedov, Zoja Serova, Nina Krasova<br />
The All-Russian Research Institute of Horticultural Breeding (VNIISPK) Russia,<br />
Orel, p/o Zhilina, e-mail: info@vniispk.ru<br />
The results of over semi-centennial apple breeding in the All-Russian Research Institute<br />
of Horticultural Breeding are shown. The brief descriptions of 33 apple cultivars are given,<br />
in particular 8 summer cultivars, 3 autumn ones and 22 cultivars of winter maturing. Most<br />
cultivars have been included into the State Register of Breeding Achievements admitted to<br />
cultivation in Russian Federation, the other are on State trials.<br />
Key words: trees, fruit, breeding, cultivars, resistance, apple.<br />
Introduction. The requ<strong>ir</strong>ements to apple cultivars have increased significantly<br />
in connection with the intensification of horticulture. Many old middle Russian cultivars<br />
of folk selection, cultivars of I. V. Michurin and his followers I. S. Gorshkov,<br />
S. F. Chernenko, S. I. Isaev, S. P. Ke<strong>dr</strong>in and others played the<strong>ir</strong> important part in<br />
assortment and creating new cultivars.<br />
In the central part of Russia the All-Russian Research Institute of Horticultural<br />
Breeding (VNIISPK) (former Orel zone fruit-berry experiment station) is the basic<br />
supplier of new apple cultivars corresponding to the modern requ<strong>ir</strong>ements. The Institute<br />
is the oldest pomological institution of Russia, and in 2005 it celebrated its 160 th<br />
anniversary. The cultivars developed in this Institute are the base of the regionalized<br />
apple assortment in the Central-Chernozem area (Belgorod, Voronezh, Kursk, Lipetsk,<br />
Orel, Tambov and other regions), Central area (Bryansk, Kaluga, Moscow, Ryazan,<br />
Tula and other regions) and some other regions and areas of Russia (Sedov, Krasova,<br />
2000; Sedov, 1999; Sedov et al., 2004; Sedov, 2005, 2006 a, 2006 b, 2007 a, 2007 b,<br />
2007 c).<br />
Some of the cultivars have been already regionalized in Byelorussia, K<strong>ir</strong>ghizia,<br />
Baltic countries. In the Central-Chernozem area of Russian Federation over 50 %<br />
cultivars of All-Russian Research Institute of Horticultural Breeding breeding are included<br />
in the State register of breeding achievements admitted for cultivation (Sedov,<br />
2005).<br />
Old middle Russian cultivars of folk selection (‘Antonovka’, ‘Pap<strong>ir</strong>ovka’,<br />
‘Skryzhapel’, ‘Babushkino’ and others), cultivars of I. V. Michurin and his followers,<br />
13
North-American and Canadian cultivars having a number of valuable commercial and<br />
biological qualities were widely used as parent forms in developing new cultivars.<br />
Among apple cultivars developed in All-Russian Research Institute of Horticultural<br />
Breeding, 51 cultivars are passing the State trials, 35 of them have been already included<br />
in the State register of breeding achievements (regionalized).<br />
It is necessary to note that 15 f<strong>ir</strong>st home immune to scab apple cultivars are included<br />
in the regionalized assortment.<br />
Among the new cultivars there are both early maturing ones and cultivars of late<br />
maturing with fruit consumption period up to 7–8 months.<br />
The selection of cultivars with different dates of maturing gives an opportunity<br />
to create a distinctive apple calendar of fruit consumption all the year round (Sedov,<br />
2006; Sedov, 2007 a, 2007 b).<br />
In the present paper we want to describe briefly 33 best cultivars of All-Russian<br />
Research Institute of Horticultural Breeding breeding, including 8 summer cultivars,<br />
3 autumn ones, 22 immune to scab winter cultivars.<br />
Object, methods and conditions. The objects of observation and study were new<br />
apple cultivars of All-Russian Research Institute of Horticultural Breeding breeding.<br />
The generally accepted methods described in the book “Program and methods of variety<br />
investigation of fruit, berry and nut crops”, (Sedov, 1999), were used.<br />
Results and discussion. Summer cultivars. ‘Augusta’ (‘Orlik’ × ‘Pap<strong>ir</strong>ovka<br />
tetraploidnaya’). The cultivar has a triple set of chromosomes (triploid). It has<br />
been selected for high marketability and good taste of fruit. Authors – E. N. Sedov,<br />
Z. M. Serova, G. A. Sedysheva, E. A. Dolmatov. The cultivar is included in the State<br />
register in 2008 for the Central-Chernozem area.<br />
The fruits are of late summer maturing, beyond medium size (165 g), oblong,<br />
conic, broad-ribbed. The skin color is with washed red flush. The fruit look very smart.<br />
The flesh is greenish, middle dense, tender, juicy, with sour-sweet pleasant taste and<br />
light flavour.<br />
The picking ripening begins on the 20th of August. The consumption period lasts<br />
till late September. The cultivar is resistant to scab; the yield capacity is high.<br />
‘Daryona’ (‘Melba’ × ‘Pap<strong>ir</strong>ovka tetraploidnaya’). The cultivar is triploid. It<br />
is selected for stable fruiting, scab resistance and nice marketable fruit. Authors –<br />
E. N. Sedov, Z. M. Serova, G. A. Sedysheva, E. A. Dolmatov. The cultivar is passing<br />
the State trials.<br />
The fruits are of medium and beyond medium size (150–170 g), oblong, broa<strong>dr</strong>ibbed.<br />
The skin color is with flush and red speckles. The flesh is white, greenish, and<br />
juicy, with good taste. For the appearance the fruit are estimated as 4.5 mark and for<br />
the taste as 4.3 (according to 1–5 scale).<br />
The picking ripening begins in the second half of August. The consumption period<br />
lasts till late September.<br />
‘Maslovskoye’ (‘Redfree’ × ‘Pap<strong>ir</strong>ovka tetraploidnaya’). The immune to<br />
scab, triploid summer cultivar has been developed as a result of the joint work of the<br />
All-Russian Research Institute of Horticultural Breeding and the North-Caucasus<br />
Zonal Research Institute of Horticulture and Vine Growing. Authors – E. N. Sedov,<br />
Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, G. A. Sedysheva, L. I. Dutova, T. V. Ragulina. The<br />
cultivar is passing the State trials.<br />
14
The trees are vigorous with round crown.<br />
The fruits are large (230 g), flat, broad-ribbed. The skin is greenish-yellow with<br />
pink speckles on less part of fruit. The appearance and taste are estimated as 4.3.<br />
The picking ripening under conditions of Orel region begins on 7 th and lasts till<br />
16 th of August; it is for 5–7 days later than ‘Pap<strong>ir</strong>ovka’. The cultivar is precocious<br />
and productive.<br />
‘Orlinka’ (‘Stark Earliest Preco’s × ‘Perviy salut’). Authors – E. N. Sedov,<br />
Z. M. Serova, N. G. Krasova. The cultivar is regionalized in the Central-Chernozem<br />
area.<br />
The trees are vigorous with round crown. The prevailing type of fruit formations<br />
is simple and complex fruit-bearing spurs. The cultivar is precocious, productive with<br />
fruit of high quality. It exceeds ‘Melba’ in winter-hardiness and scab resistance.<br />
Fruits are of medium size (140 g), shape flat to intermediate, conic. Skin is with<br />
brightly red stripes and washed flush. Flesh is cream, dense, and very juicy, with pleasant<br />
taste and strong flavour. Mark 4.3 for fruit appearance and taste.<br />
The picking ripening under conditions of Orel region begins in late August, fruit<br />
consumption lasts till late September.<br />
‘Orlovim’ (‘Antonovka obyknovennaya’ × SR 0523). This cultivar is relatively<br />
resistant to scab (with gene V m<br />
). Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov.<br />
The cultivar is regionalized in the Central area of Russia.<br />
Trees are medium vigorous, winter-hardy and with broom-like crown.<br />
The cultivar is precocious and productive.<br />
The fruits are of medium and beyond medium size, shape flat to intermediate,<br />
conic, slightly ribbed. The skin is with brightly red stripes and washed flush. The flesh<br />
is cream, dense, crisp, very juicy, sour-sweet and with strong flavour. Appearance is<br />
estimated 4.3–4.4, taste – 4.5.<br />
The picking ripening under conditions of Orel region begins in the middle of<br />
August, fruit consumption lasts till the middle of September.<br />
‘Ranneye Aloye’ (‘Melba’ × ‘Pap<strong>ir</strong>ovka’). Regionalized in the Central-Chernozem<br />
area. Authors – E. N. Sedov, N. G. Krasova, Z. M. Serova, M. V. Mikheyeva,<br />
T. A. Trofimova.<br />
Trees are quick-growing, with round crown, winter-hardy.<br />
Fruits are of medium size (130 g), round, truncated, large-ribbed. The skin is<br />
with dark-red deep flush and stripes. The flesh is white, slightly cream, tender, smallgrained,<br />
and juicy. Appearance is estimated 4.5, taste – 4.4.<br />
The picking ripening under conditions of Orel region begins in early August, fruit<br />
consumption lasts from early August till September.<br />
The cultivar is precocious and productive. Resistance to scab is medium.<br />
‘Jubilar’ (814 – open pollination). Regularly fruiting, triploid, immune to scab<br />
(with gene V f<br />
). Authors– E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, G. A. Sedysheva.<br />
The cultivar is passing the State trials. The fruits are of medium size (130 g), flat and<br />
conic. The skin is covered with crimson strokes and speckles on less part of a fruit.<br />
The flesh is cream, small-grained, and juicy. Appearance is estimated 4.5, taste – 4.4.<br />
Fruit consumption lasts from early till late September. The yields are high and regular;<br />
the trees are winter-hardy enough.<br />
15
‘Jablotchniy spas’ (‘Redfree’ × ‘Pap<strong>ir</strong>ovka tetraploidnaya’). Triploid, immune<br />
to scab (gene V f<br />
) apple cultivar was obtained from the crossing made in Krasnodar<br />
(the North-Caucasus Zonal Research Institute of Horticulture and Vine Growing). The<br />
following breeding stages were conducted in Orel (All-Russian Research Institute of<br />
Horticultural Breeding). Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, G. A.<br />
Sedysheva, L. I. Dutova, T. V. Ragulina. The cultivar is passing the State trials.<br />
Trees are quick growing, with round crown of medium thickness.<br />
The fruits are large (214 g), round-conic, truncate. Skin is greenish-yellow with<br />
crimson stripes on less part of a fruit.<br />
The picking ripening under conditions of Orel region begins several days earlier<br />
than ‘Pap<strong>ir</strong>ovka’ – in August 8–17. Fruit consumption lasts till late September. The<br />
cultivar is precocious and productive.<br />
Autumn cultivars. ‘Orlovskoye polosatoye’ (‘McIntosh’ × ‘Bessemianka michurinskaya’).<br />
It is regionalized in the Central, Central-Chernozem and Middle Volga<br />
areas. Authors – E. N. Sedov, T. A. Trofimova.<br />
Trees are of medium vigour, with round crown, winter-hardy enough in conditions<br />
of Orel and neighbour regions. The cultivar is comparatively precocious and<br />
resistant to scab.<br />
The fruits are of medium and beyond medium size (140–155 g), oblong, of<br />
round-conic shape. The skin is with bright washed stripes and speckles of intensive<br />
purple-crimson color on pink flush. The flesh is white with cream tint, small-grained,<br />
tender, and very juicy; the taste is harmonious with perceptible sourness and strong<br />
flavour. Appearance is estimated 4.6; taste – 4.3–4.4. At the International exhibitions<br />
in Germany the cultivar was twice granted golden medals (in 1977 and 1984).<br />
The picking ripening begins in early September; the shelf life of fruit lasts till<br />
late December.<br />
‘Pamyat Isaeva’ (‘Antonovka krasnobochka’ × SR0523). Thos cultivar is immune<br />
to four (from five) scab races (gene Vm). Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova,<br />
V. V. Zhdanov, Ju. I. Khabarov. The cultivar was included in the State register in 2008.<br />
The fruits are of medium and beyond medium size (140–160 g). The skin is with stripes<br />
and washed flush on half or less part of a fruit. The flesh is cream, dense, and juicy.<br />
Appearance is estimated 4.5, taste – 4.3. Shelf life lasts till the middle of December.<br />
‘Solnyshko’ (814 – open pollination). Productive cultivar is immune to scab<br />
(with gene Vf). Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov.<br />
The cultivar is regionalized in the Central-Chernozem area.<br />
The trees are of medium size with round crown. The bark is smooth and brown.<br />
The shoots are comparatively thick, cranked and bow-shaped.<br />
The fruits are of medium size (150 g), oblong, wide-ribbed, truncate. The skin<br />
is brightly flushed crimson. The flesh is white, cream, dense, small-grained, and very<br />
juicy. Appearance is estimated 4.4, taste – 4.3–4.4. Fruit consumption lasts from early<br />
October till December.<br />
Winter cultivars. ‘Afrodita’ (814 – open pollination). Immune to scab (gene<br />
V f<br />
). Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov. The cultivar<br />
is regionalized in the Central-Chernozem area.<br />
The trees are large, quick growing with round crown. The bark is smooth and<br />
16
greenish-brown. Shoots are thin and bow-shaped. The fruits are of medium size<br />
(125 g), with washed crimson flush, stripes and speckles. The flesh is white with pink<br />
veins, juicy. According to the appearance and taste fruits are estimated 4, 4. Scab<br />
immunity, precociousness, attractive fruit with dessert quality are the advantages of<br />
the cultivar. Fruit picking begins in the second half of September, the shelf life lasts<br />
till late December.<br />
‘Bezhin lug’ (‘Severny sinap’ × ‘Wealthy tetraploidny’). Triploid cultivar<br />
has been selected for high resistance to scab, regular fruiting and high fruit quality.<br />
Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, G. A. Sedysheva, E. A. Dolmatov, V. I. Pavluk.<br />
The cultivar is passing the State trials.<br />
The trees are large and quick growing. The fruits are of beyond medium size,<br />
oblong, wide-ribbed. The skin is with washed crimson flush on half of a fruit. The<br />
flesh is greenish, tender, small-grained, and juicy; the taste is sour-sweet with light<br />
flavour. Appearance is estimated 4.4, taste – 4.3.<br />
The picking ripening begins in the middle of September. Fruit consumption<br />
lasts from early October till late December. The cultivar is comparatively resistant<br />
to scab.<br />
‘Bolotovskoye’ (‘Skryzhapel’ × 1924). Scab immune cultivar. Authors –<br />
E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, Ju. I. Khabarov. The cultivar is regionalized<br />
in the regions of the Central and Central-Chernozem area.<br />
The trees are over medium with round crown. The advantages of the cultivar are:<br />
scab immunity, productivity, winter maturing, high marketable fruit qualities. The<br />
disadvantage is in fruit falling off when the picking is late.<br />
The fruits are of beyond medium size (155 g), flat, wide-ribbed. The skin is<br />
flushed with red stripes and speckles. The flesh is greenish, dense, juicy and of soursweet<br />
taste.<br />
The picking ripening begins in early September. The shelf life lasts till late<br />
January.<br />
‘Veniaminovskoye’ (814 – open pollination). Scab immune cultivar. Authors –<br />
E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov. The cultivar is regionalized<br />
in the Central-Chernozem area.<br />
The trees are large with round crown. The fruiting is concentrated on simple<br />
and complex fruit-bearing spurs. The advantages: scab immunity (gene V f<br />
), winterhardiness,<br />
marketable fruits of dessert quality. The fruits are of medium size (130 g),<br />
conic. The skin is with crimson flush. The flesh is white, greenish, dense and juicy.<br />
Appearance and taste – are estimated 4.4.<br />
The picking ripening begins in the middle of September. Fruit consumption lasts<br />
from middle October till late February.<br />
‘Veteran’ (‘King’ – open pollination). Authors – E. N. Sedov, N. G. Krasova,<br />
M. V. Mikheeva. The cultivar is regionalized in the Central, Central-Chernozem and<br />
Middle Volga areas.<br />
The trees are of medium size with globe-shaped compact crown. The fruiting<br />
type is mixed. The shoots are thin enough and dark brown. Under conditions of Orel<br />
region the cultivar is moderately winter-hardy, with high precocity and productivity.<br />
It is relatively resistant to scab.<br />
17
The fruits are of medium size (130 g), slightly conic in the upper part. The skin<br />
is covered with orange-pink stripes and speckles. Appearance and taste are estimated<br />
4.4. The fruits content high quality of ascorbic acid (20.2 mg/<strong>100</strong> g). The shelf life is<br />
till the middle of March.<br />
‘Ivanovskoye’ (‘Wealthy’ × ‘Prima’). This immune to scab (gene V f<br />
) cultivar<br />
bears fruits of high marketability and dessert taste. Authors – E. N. Sedov, Z. M.<br />
Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov. The cultivar is passing the State trials in the<br />
Central-Chernozem area.<br />
The trees are of medium vigor with round and moderately thick crown. The shoots<br />
are thick, straight and of dark cherry color.<br />
The fruits are of beyond medium size (160 g), round-conic shape. The skin is<br />
washed crimson. Subcutaneous dots are multiple, green and well visible. The flesh<br />
is cream with dessert sour-sweet taste. Appearance and taste are estimated 4.4. Fruit<br />
consumption lasts from the middle of October till late January. The cultivar is good<br />
for cultivating in the intensive orchards.<br />
‘Imrus’ (‘Antonovka obyknovennaya’ × OR 18T13). This cultivar is immune to<br />
scab (gene V f<br />
). Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, Ju. I. Khabarov.<br />
The cultivar is regionalized in the Central and Central-Chernozem areas.<br />
The trees are of medium vigor, winter-hardy enough, productive and precocious.<br />
The fruits are of medium size (140 g), flat, conic and ribbed. The skin is with<br />
washed flush, stripes and strokes of brownish-red color at the moment of picking and<br />
crimson at the consumption period. The flesh is creamy, dense, juicy and sour-sweet.<br />
The appearance is estimated 4.3 and taste – 4.3–4.4. The shelf life is till late February –<br />
the middle of March.<br />
‘Kandil orlovskiy’ (1924 –open pollination). This is precocious and productive,<br />
immune to scab (with gene V f<br />
) cultivar. Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova,<br />
V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov. The cultivar is regionalized in the Central-Chernozem<br />
area.<br />
The fruits are of medium size (140 g), oblong-conic (‘Kandils’ shape), truncate,<br />
ribbed. The skin is covered with beautiful washed crimson flush on half or more part<br />
of a fruit. The flesh is white, greenish, tender, small-grained and juicy. Appearance<br />
and taste are estimated 4.4. Fruit picking begins in the middle of September, the shelf<br />
life lasts till February.<br />
‘ K u l i k o v s k o y e’ (‘King’ – open pollination). Authors – E. N. Sedov,<br />
N. G. Krasova, M. V. Mikheeva. The cultivar is regionalized in the Central, Central-<br />
Chernozem and Middle Volga areas.<br />
The trees are of medium vigor with round crown, comparatively winter-hardy.<br />
The prevailing types of fruit formation are fruit-bearing spurs and fructiferous shoots.<br />
The cultivar is precocious and productive, resistant to scab.<br />
The fruits are of medium size (130 g), round, without ribs, marketable. The skin is<br />
with stripes and washed purple flush. The appearance is estimated 4.4 and taste – 4.3.<br />
The shelf life lasts till late March.<br />
‘Kurnakovskoye’ (814 × PA-29-1-1-63). This is immune to scab cultivar.<br />
Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov. The cultivar is<br />
regionalized in the Central-Chernozem area.<br />
18
The trees are of medium vigor with pyramidal and moderately thick crown.<br />
Advantages: scab immunity, productivity, high marketable fruit qualities.<br />
The fruits are of medium size, oblong-conic, weakly ribbed, truncate on the top.<br />
The skin is covered with pink stripes. The flesh is creamy, dense, and small-grained,<br />
with light flavour. Appearance and taste are estimated 4.3.<br />
The picking ripening begins in late September. Fruit consumption lasts from<br />
October till the middle of February.<br />
‘Olimpiyskoye’ (‘McIntosh’ – open pollination). Authors – E. N. Sedov,<br />
N. G. Krasova, M. V. Mikheeva. The cultivar is regionalized in the Low Volga area.<br />
The trees are of medium vigor with round crown, winter-hardy enough in conditions<br />
of Orel. The cultivar is precocious and productive, moderately resistant to fruit<br />
and leaf scab.<br />
The prevailing types of fruit formation are simple and complex fruit-bearing spurs<br />
and short and long fructiferous shoots.<br />
The fruits are of medium size (130 g). The skin is covered with washed stripes<br />
of brownish-red color. The flesh is greenish, tender, small-grained, and juicy with<br />
pleasant taste. The appearance is estimated 4.3 and taste – 4.2. The shelf life lasts till<br />
February.<br />
‘Orlik’ (‘McIntosh’ × ‘Bessemyanka michurinskaya’). The precocious and<br />
high productive winter cultivar is of special interest for gardeners. It is regionalized<br />
in the North West, Central and Central-Chernozem areas. Authors – E. N. Sedov,<br />
T. A. Trofimova.<br />
The trees are of medium vigor, with round compact crown. The prevailing types<br />
of fruit formation are simple and complex fruit-bearing spurs. The shoots are thick,<br />
straight, strongly downy.<br />
The fruits are of medium size (120 g), weakly flat, weakly conic, with several<br />
illegibly expressed large ribs. The skin is fully covered with merging stripes and washed<br />
dense flush of red color. The flesh is cream with greenish tint, dense, small-grained, and<br />
very juicy with sour-sweet harmonious dessert taste and strong flavour. Appearance<br />
and taste are estimated 4.4–4.5. The shelf life lasts till February.<br />
The cultivar is winter-hardy and moderately resistant to scab.<br />
‘Orlovskoye polesye’ (814 – open pollination). This is immune to scab (with<br />
gene V f<br />
) cultivar. Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov.<br />
The cultivar is regionalized in the Central-Chernozem area.<br />
The trees are of medium vigor. The prevailing types of fruit formation are simple<br />
and complex fruit-bearing spurs. Advantages: scab immunity and attractive marketable<br />
fruits.<br />
The fruits are of medium size (120 g), oblong-conic, wide-ribbed, truncate. The<br />
skin is covered with red stripes and speckles. The flesh is white, creamy, dense and<br />
very juicy. The appearance is estimated 4.4 and taste – 4.3. The shelf life lasts till the<br />
middle of January.<br />
‘Pamyat voinu’ (‘Wealthy’ × ‘Antonovka obyknovennaya’). Cultivar is regionalized<br />
in the Central-Chernozem area. Author – E. N. Sedov. The cultivar is resistant<br />
to scab and has high consumers’ fruit qualities.<br />
The trees are vigorous, moderately winter-hardy. When young the crown is inversely<br />
pyramidal and in the fruiting period it is globe-shaped.<br />
19
The fruits are of medium size (140 g), the shape is correct and slightly flat with<br />
weakly expressed ribs. The skin is covered with stripes and speckles of beetroot-red<br />
color. The flesh is white with greenish tint, sometimes with pink veins, tender, juicy<br />
with good taste. Appearance and taste are estimated as 4.4.<br />
The picking ripening of fruit under conditions of Orel region begins in the middle<br />
of September. The consumption period lasts from October till late January. The cultivar<br />
is characterized with good and regular productivity, resistance to leaf and fruit scab.<br />
‘Pamyat Semakinu’ (‘Wealthy’ × 11-24-28). Triploid cultivar. Authors –<br />
E. N. Sedov, Z. M. Serova, N. G. Krasova, G. A. Sedysheva. The cultivar is regionalized<br />
in the Central-Chernozem area.<br />
The trees are large, quick-growing, with round thin crown. The prevailing types<br />
of fruit formation are simple and complex fruit-bearing spurs and fructiferous shoots.<br />
Advantages: precocity, high and regular productivity, scab resistance.<br />
The fruits are of beyond medium size (160 g), one-sized, flat, wide-ribbed, truncate<br />
and attractive. The skin is covered with red stripes. The flesh is greenish, small-grained,<br />
and juicy. The appearance is estimated 4.5 and taste – 4.2.<br />
The shelf life lasts till the middle of February.<br />
‘Pamyati Hitrovo’ (OR18T13 – open pollination). This is immune cultivar.<br />
Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov, A. N. Borodina,<br />
V. I. Pavluk. The cultivar is regionalized in the Central-Chernozem area.<br />
The trees are medium, quick growing. Advantages: scab immunity, regular fruiting,<br />
high marketable and consumers’ fruit qualities.<br />
The fruit are of beyond medium size (160 g), flat, conic, ribbed. The skin is with<br />
brightly red flush and speckles. The flesh is white, creamy, and juicy with light flavour.<br />
Appearance and taste are estimated as 4.3 marks. The consumption lasts from October<br />
till late February.<br />
‘Rozhdestvenskoye’ (‘Wealth’y × BM 41497). This is immune to scab cultivar.<br />
Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov, G. A. Sedysheva.<br />
The cultivar is regionalized in the Central-Chernozem area.<br />
The trees are medium, quick growing with wide-pyramid crown. The prevailing<br />
type of fruit formation is simple and complex fruit-bearing spurs. Advantages: scab<br />
immunity, precocity, high productivity and keeping quality of fruit and also attractive<br />
fruits with dessert taste.<br />
The fruits are of medium size (140 g), flat, with visible large ribs. The skin is<br />
covered with red washed flush and speckles of cherry color. The flesh is white, creamy,<br />
dense, and very juicy; the taste is dessert with light flavour. Appearance and taste are<br />
estimated as 4.4 marks.<br />
The consumption lasts till late January.<br />
‘Svezhest’ (‘Antonovka krasnobochka’ × PR12T67). This is productive and very<br />
precocious immune to scab (gene V f<br />
) cultivar. Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova,<br />
V. V. Zhdanov. The cultivar is regionalized in the Central-Chernozem area.<br />
The fruits are of medium size (140 g), flat, barrel-like, wide-dig, the shape is<br />
correct. The skin is covered with red strokes and stripes. The flesh is greenish and<br />
small-grained. The appearance is estimated 4.3 and taste – 4.2–4.3. The consumption<br />
lasts from November till May and sometimes longer.<br />
20
‘Sinap orlovski’ (‘Severniy sinap’ × ‘Pamyat Michurina’). This is precocious<br />
cultivar with high marketable fruit. The cultivar is regionalized in the Northwest,<br />
Central, Central-Chernozem and Middle Volga areas. Authors – E. N. Sedov,<br />
V. K. Zayets, N. G. Krasova, T. A. Trofimova.<br />
The trees are vigorous, winter-hardy, with widespread crown. The fruits are of<br />
medium or beyond medium size (140–155 g), oblong, round-conic, with obtuse ribs,<br />
usually truncate at the top. The skin is covered with washed tender-pink flush only on<br />
the sunny side. The flesh is greenish-cream and very juicy; the taste quality is high.<br />
The appearance is estimated 4.3 and taste – 4.4–4.5.<br />
The cultivar is comparatively resistant to scab. The consumption period lasts from<br />
November till May. The cultivar is precocious with stable yields each year.<br />
‘Start’ (814 × ‘McIntosh tetraploidniy’). This is immune to scab cultivar.<br />
Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov. The cultivar<br />
has been included in the State register in the Central-Chernozem area.<br />
The trees are of medium vigor with round crown. The cultivar is productive and<br />
winter-hardy enough. The fruits are of medium size (140 g), oblong, wide-ribbed,<br />
truncate. The skin on less part of a fruit is covered with washed stripes and speckles of<br />
brick-red color. The flesh is white, greenish, dense, crisp, coarse, and juicy. Appearance<br />
and taste are estimated as 4.3.<br />
The consumption period lasts from the middle of October till the middle of<br />
February.<br />
‘Stroevskoye’ (814 – open pollination). This is immune to scab (gene V f<br />
) cultivar.<br />
Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov. The cultivar has<br />
been included in the State register in the Central-Chernozem area.<br />
The trees are of medium vigor with wide-pyramid crown; the prevailing type of<br />
fruit formation is fruit-bearing spurs and sprouts. Advantages: scab immunity, marketable<br />
fruit of winter maturing with dessert taste.<br />
The fruits are of medium size (120 g), flat, and conic, slightly ribbed. The skin is<br />
covered with merging stripes and washed flush of crimson color. The flesh is white,<br />
greenish, f<strong>ir</strong>m, and juicy. The consumption period lasts from the middle of October<br />
till late February. The appearance is estimated 4.5 and taste – 4.4.<br />
‘Jubiley Moskvy’ (814 – open pollination). This is immune to scab cultivar.<br />
Authors – E. N. Sedov, Z. M. Serova, V. V. Zhdanov, E. A. Dolmatov. The cultivar has<br />
been included in the State register for the Central-Chernozem area.<br />
The trees are quick growing, of medium vigor, with round crown. The fruits are<br />
of medium size (130 g), oblong-conic, wide-ribbed, slightly truncate. The flesh is<br />
covered with bright flush of crimson color. The flesh is white, greenish, f<strong>ir</strong>m, crisp,<br />
and coarse. Appearance and taste are estimated 4.3.<br />
The cultivar is productive, moderately winter-hardy. The consumption period<br />
lasts from the middle of October till late February.<br />
Conclusion. The developed cultivars including f<strong>ir</strong>st home immune cultivars (with<br />
geneV f<br />
) are of great interest and will take a deserved place in commercial orchards<br />
and private gardens of farmers.<br />
Gauta 2008 05 15<br />
Parengta spausdinti 2008 12 08<br />
21
References<br />
1. Программа и методика сортоизучения плодовых, ягодных и орехоплодных<br />
культур. 1999. Пoд. peд. E. N. Sedov. ВНИИСПК, Орел.<br />
2. Седов Е. Н. 2007 b. История, задачи, методы и результаты селекции яблони.<br />
Сельскохозяйственная биология, 1: 3–15.<br />
3. Седов Е. Н., Красова Н. Г., Долматов Е. А. 2004. Сорта яблони и груши.<br />
ГНУ ВНИИСПК, Орел.<br />
4. Седов Е. Н., Красова Н. Г. 2000. Слаборослые подвои в качестве вставок и<br />
новые сорта яблони ВНИИСПК для садов интенсивного типа. ВНИИСПК,<br />
Орел.<br />
5. Седов Е. Н. 2007 a. Оценка исходных форм и результаты селекции яблони.<br />
Вестник Саратовского ГАУ, 83–88.<br />
6. Седов Е. Н. 2005. Селекция и сортимент яблони для Центральных регионов<br />
России. ВНИИСПК, Орел.<br />
7. Седов Е. Н. 2007 c. Сорта для интенсивных садов. Садоводство и<br />
виноградарство, 1: 15–16.<br />
8. Седов Е. Н. 2006 a. Старейшее помологическое учреждение России.<br />
ВНИИСПК, Орел.<br />
9. Седов Е. Н. 2006 b. Яблоки круглый год. Аграрная наука, 12: 14–15.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. MOKSLO DARBAI. 2008. 27(4).<br />
Visos Rusijos sodo augalų selekcijos tyrimų instituto obelų veislės<br />
E. Sedov, Z. Serova, N. Krasova<br />
Santrauka<br />
Straipsnyje pateikiami daugiau kaip pusės šimtmečio Visos Rusijos sodo augalų<br />
selekcijos tyrimų instituto obelų veislių kūrimo rezultatai. Pateikti trumpi 33 obelų<br />
veislių – 8 vasarinių, 3 rudeninių <strong>ir</strong> 22 žieminių – aprašymai. Daugelis šių veislių įtrauktos į<br />
valstybinį Rusijos Federacijos veislių kūrimo registrą, kai kurių iš jų tyrimus remia valstybė.<br />
Reikšminiai žodžiai: vaismedžiai, vaisiai, veisimas, veislės, atsparumas, obelys.<br />
22
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Effect of growth regulators on apple tree cv. ‘Jonagold<br />
King’ photosynthesis and yield parameters<br />
Gintarė Šabajevienė, Nobertas Uselis, Nomeda Kviklienė,<br />
Gie<strong>dr</strong>ė Samuolienė, Au<strong>dr</strong>ius Sasnauskas, Pavelas Duchovskis<br />
1 Lithuanian Institute of Horticulture, LT – 54333 Babtai, Kauno 30, Kaunas distr.,<br />
Lithuania, e-mail: G.Sabajeviene@lsdi.lt<br />
The primary biochemical and physiological effect of plant growth regulators determines<br />
secondary effects in fruit trees, witch might differently affect photosynthesis apparatus and<br />
influence fruit loading. Experiments were carried out at the Lithuanian Institute of Horticulture<br />
in 2005–2008. Investigations included cv. ‘Jonagold King’ apple trees sprayed with growth<br />
regulators: Regalis (prohexadione-calcium), Cerone 480 SL (brand ethephon plant regulator)<br />
and Paturyl 10 SL (10 % benzyladenine). This study examined the effect of different action<br />
plant growth regulators on photosynthetic pigment system in apple tree leaves and variation<br />
of non-structural carbohy<strong>dr</strong>ates (fructose, glucose, maltose) concentrations in treated apple<br />
tree shoot bark and yield parameters.<br />
Regalis and Paturyl 10 SL application increased and Cerone 480 SL application decreased<br />
accumulation of chlorophylls in fruit tree leaves. Storage of researched carbohy<strong>dr</strong>ates<br />
was found to be more active in apple trees treated with Regalis and Paturyl 10 SL. Fruit trees<br />
sprayed with Cerone 480 SL accumulated the lowest general quantity of sugars during winter<br />
and spring in the shoot bark tissues. Paturyl 10 SL and Cerone 480 SL aplication decreased<br />
fruit yield. The highest fruit weight was found in apple trees treated with Paturyl 10 SL.<br />
Key words: carbohy<strong>dr</strong>ate, fruit weight, growth regulators, photosynthetic pigments<br />
and yield.<br />
Introduction. There are a number of applications of plant hormones in agriculture,<br />
horticulture, and biotechnology. The development and use of exogenous plant growth<br />
regulators as growth retardants is based on knowledge that endogenous plant hormones<br />
play significant role in shoot growth. Plant growth regulators modify growth and development<br />
in various ways. Plant growth regulators can be well integrated into orchard<br />
production systems. Gibberellin biosynthesis inhibitors have received the most attention<br />
because of the<strong>ir</strong> key role in cell elongation (Luckwill, 1970; Rademcher, 2000).<br />
Prohexadione-Ca (Regalis) is an inhibitor of late stages of gibberellin biosynthesis.<br />
This compound is under actual development for use as a growth retardant in different<br />
crops. Trials with prohexadione-Ca to control vegetative growth of apple, pear and plum<br />
trees were demonstrated by other authors (Buban et al., 2003, Basak and Rademacher,<br />
2000). Synthetic auxins and chemicals releasing ethylene gas are successfully applied<br />
23
for fruit tree growth regulation (Miller, 1988). A precondition of precocious bearing<br />
in young trees is the development of a canopy structure, which has good cropping<br />
potential and this can be achieved by using benzyladenine (Paturyl). Fruit thinning<br />
with benzyladenine in mature trees can result in larger fruit size and increased return<br />
bloom the following year. Ethephon (Cerone) releases ethylene, which usually has<br />
inhibitory effect on plants. Ethylene promotes abscission of leaves and fruits, inhibits<br />
shoot elongation and favors caliper development (Buban, 2000; Jacyna and Puchała,<br />
2004). Ethephon has been widely used chemical for apple thinning purpose for many<br />
years (Wertheim, 2000).<br />
However, the temperature dependence of the thinning response remains a problem<br />
to be resolved. The efficiency of plant growth regulators is determined by the<br />
physiological age of trees, by the env<strong>ir</strong>onmental conditions at application and by the<br />
application methods used. The primary biochemical and physiological effect of growth<br />
regulators can determine secondary effects.<br />
The content of chlorophylls and carotenoids, the main pigments of leaf, provides<br />
valuable information about plant physiological status. Chlorophylls are essential<br />
pigments for the conversion of light energy to stored chemical energy. The amount of<br />
solar radiation absorbed by a leaf is a function of the photosynthetic pigment content;<br />
thus, chlorophyll content can d<strong>ir</strong>ectly determine photosynthetic potential and primary<br />
production (Curran et al., 1990; Filella et al., 1995). Many researchers state that the<br />
amount and variety of carbohy<strong>dr</strong>ates found in plants differ in various plant organs<br />
and conditions all throughout the growing season. Although storage polysaccharides<br />
have significance in plant physiology, mono and disaccharides play a central role<br />
in metabolism, soluble sugars help regulate many developmental and physiological<br />
processes in plants (Smeekens, 2000; Gibson, 2000). Carbohy<strong>dr</strong>ates reserves allow<br />
completing phenological developments without the benefit of current photosynthesis.<br />
In apple trees, leaf and early fruit development in the spring depend on carbohy<strong>dr</strong>ate<br />
reserves within the tree (Mcqueen et al., 2004). Thus the storage of adequate supplies<br />
of carbohy<strong>dr</strong>ate is critical for both fruit yield and quality. Knowledge of the status<br />
of carbohy<strong>dr</strong>ate reserves is important for experiments involving manipulation of the<br />
carbon balance of fruit trees (Tustin et al., 1997).<br />
The aim of this study was to investigate the influence of several chemicals, whose<br />
action is based on different hormones metabolism regulation, on photosynthesis and<br />
yield parameters of apple cv. ‘Jonagold King’.<br />
Object, methods and conditions. Investigations of different growth regulators<br />
effect on apple tree non-structural carbohy<strong>dr</strong>ate variation (TNC) variation, concentrations<br />
and photosynthetic pigments were carried out at the Lithuanian Institute of<br />
Horticulture. Investigations included cv. ‘Jonagold King’ on M.9 rootstock. The orchard<br />
was planted in the spring of 1999. Planting distances were 3 × 1 m. Trees were<br />
trained as slender spindles. The trial consisted of four replications with 3 trees in each.<br />
Treatments were: untreated control; sprayed with Regalis after flowering, two times<br />
each 30 days (1.25 %); sprayed with Paturyl 10 SL after flowering, two times each 7<br />
days (0.2 %); sprayed with Cerone after flowering, tree times each 10 days (1 time –<br />
0.025 %, 2 and 3 times – 0.015 %).<br />
Carbohy<strong>dr</strong>ate samples were prepared by grinding ~1 g of fresh weight (FW)<br />
material and extracted with 4 mL hot bidistiled water. After 24 h extract was filtered<br />
24
through cellulose and membrane (pore diameter 0.2 µm) filters. Chromatographic analysis<br />
was carried-out using Shimadzu 10A HPLC system with refraction index detector<br />
(Shimadzu, Japan) and Adsorbosil NH2- column (150 mm × 4.6 mm; Alltech, USA).<br />
Mobile phase: 75 % acetonitrile. Flow rate: 1 ml min. -1 . Data analysis was performed<br />
using MS Excel software.<br />
The measurements of chlorophyll were performed from 5 plants of each apple<br />
tree variety. The fourth fully developed leaf from the east side of the tree was taken<br />
for chlorophyll extraction in <strong>100</strong> % acetone and evaluation by the spectrophotometric<br />
method according to Weittstein (Гавриленко, 2003). The concentrations of pigments<br />
were detected by Spectrophotometer – Genesys 6 (ThermoSpectronic, USA). Statistical<br />
calculations were performed by ANOVA for MS Exel vers. 3.43 (Duncan’s Multiple<br />
Range t-test procedure (P ≤ 0.05). The error bars presented in figures are the standard<br />
deviations of tree analytical measurements.<br />
In 2004 and 2007, during flowering and after it, occurred -3–-2.5 °C frost and the<br />
weather was cool. Such cross conditions negatively affected yield parameters. In 2005<br />
the daily temperature was high and suitable for growth regulators application. In 2006<br />
during flowering and after it the weather was cold, but there were no frosts, and such<br />
condition didn’t affect yields. Still they could increase growth regulators efficiency.<br />
Results. Application of different growth regulators significantly affected photosynthetic<br />
apparatus of apple tree cv. ‘Jonagold King’. Used implements, strongly<br />
activated photosynthetic pigments accumulation in 2005. However, growth regulators<br />
decreased photosynthesis efficiency. The chlorophyll a/b ratio in analyzed fruit trees<br />
leaves didn’t differ from the treated ones (Table 1).<br />
In 2006 chlorophyll accumulation in all investigated apple tree leaves was comparatively<br />
low. The highest content of photosynthetic pigments in 2006–2007 was<br />
detected in apple trees treated with Regalis. However, chlorophyll accumulation in<br />
apple tree leaves sprayed with Paturyl and Cerone 480 SL decreased. Due to relatively<br />
high amount of chlorophyll b in treated tree leaves chlorophyll a/b ratio was lower or<br />
the same as in not treated ones (Table 1).<br />
Table 1. Photosynthesis pigment variation in leaves of apple trees cv. ‘Jonagold<br />
King’ treated with different growth regulators<br />
1 lentelė. Fotosintezės pigmentai ‘Jonagold King’ veislės obelų, purkštų sk<strong>ir</strong>tingais augimą<br />
ribojančiais preparatais, lapuose<br />
Growth regulators<br />
Augimą ribojantys<br />
preparatai<br />
Not treated<br />
Nepurkšta<br />
Chlorophyll a/b ratio<br />
Chlorofilų a/b santykis<br />
Chlorophyll a + b content<br />
Ben<strong>dr</strong>as chlorofilų a + b kiekis (mg m -2 )<br />
2005 2006 2007 2005 2006 2007<br />
3.2 ab 2.8 b 3.2 c 470 a 369 b 496 b<br />
Regalis 3.0 a 2.8 b 3.1 b 534 bc 406 c 541 c<br />
Paturyl 10 SL 3.2 ab 2.7 a 3.1 b 596 c 320 a 583 d<br />
Cerone 3.0 a 2.7 a 2.8 a 494 ab 318 a 452 a<br />
* Values followed by the same letters within the columns are not statistically different at<br />
P ≤ 0.05.<br />
* Tomis pačiomis raidėmis stulpeliuose pažymėti skaičiai iš esmės nesisk<strong>ir</strong>ia (P ≤ 0,05).<br />
25
The variation of investigated non-structural carbohy<strong>dr</strong>ates (TNC) (fructose, glucose<br />
and maltose) concentrations were determined by different action growth regulators<br />
and plant development stages (Fig. 1, Fig. 2, Fig. 3).<br />
Fig. 1. Carbohy<strong>dr</strong>ate distribution in bark tissue of apple trees<br />
cv. ‘Jonagold King’ treated with different growth regulators in August<br />
(1 – 2005/2006, 2 – 2006/2007, 3 – 2007/2008)<br />
1 pav. Angliavandenių pasisk<strong>ir</strong>stymas ‘Jonagold King’ veislės obelų, purkštų sk<strong>ir</strong>tingais<br />
augimą ribojančiais preparatais, žievėje rugpjūčio mėn.<br />
(1 – 2005/2006, 2 – 2006/2007, 3 – 2007/2008)<br />
In August, when apple tree buds were in vegetative stage, higher contents of soluble<br />
carbohy<strong>dr</strong>ates in treated apple tree bark tissues were found only in 2005. During<br />
later studies clear differences among the investigated fruit tree sugars accumulation<br />
was not determined (Fig. 1).<br />
Synthesis of hexoses in the investigated fruit trees went significantly up in<br />
November. In 2005 the lowest amount of carbohy<strong>dr</strong>ates was found in fruit tree shoot<br />
bark tissues sprayed with Regalis. By the way, storage of disaccharides in 2006–2007<br />
was found to be more active in apple trees treated with Regalis and Paturyl 10 SL. The<br />
lowest general quantity of sugars was found in the bark tissues of fruit trees sprayed<br />
with Cerone 480 SL (Fig. 2).<br />
The results of investigations carried out in March showed more active accumulation<br />
of maltose in the bark tissues of the fruit trees. Synthesis of glucose and fructose<br />
in the fruit trees sprayed with different growth regulators was different. The quantity<br />
of non-structural carbohy<strong>dr</strong>ate increased in apple trees treated with Regalis and Paturyl<br />
10 SL. It declined or became stable in orchards treated with Cerone (Fig. 3).<br />
26
Fig. 2. Carbohy<strong>dr</strong>ate distribution in bark tissue of apple trees cv. ‘Jonagold King’<br />
treated with different growth regulators in November<br />
(1 – 2005/2006, 2 – 2006/2007, 3 – 2007/2008)<br />
2 pav. Angliavandenių pasisk<strong>ir</strong>stymas ‘Jonagold King’ veislės obelų,<br />
purkštų sk<strong>ir</strong>tingais augimą reguliuojančiais preparatais, žievėje lapkričio mėn.<br />
(1–2005/2006, 2–2006/2007, 3–2007/2008)<br />
Fig. 3. Carbohy<strong>dr</strong>ate distribution in bark tissue of apple trees<br />
cv. ‘Jonagold King’ treated with different growth regulators in Mach<br />
(1 – 2005/2006, 2 – 2006/2007, 3 – 2007/2008)<br />
3 pav. Angliavandenių pasisk<strong>ir</strong>stymas ‘Jonagold King’ veislės obelų, purkštų<br />
sk<strong>ir</strong>tingais augimą ribojančiais preparatais, žievėje kovo mėn.<br />
(1 – 2005/2006, 2 – 2006/2007, 3 – 2007/2008)<br />
27
During investigation years the yield of apple trees treated with Regalis was similar<br />
to not treated fruit trees. Paturyl 10 SL and Cerone 480 SL application significantly<br />
decreased fruit yield (Table 2).<br />
Table 2. Yield of apple trees cv. ‘Jonagold King’ treated with different growth<br />
regulators (t/ha)<br />
2 lentelė. ‘Jonagold King’ veislės obelų, purkštų sk<strong>ir</strong>tingais augimą reguliuojančiais<br />
preparatais, derlius, t/ha<br />
Growth regulators<br />
Augimą ribojantys<br />
preparatai<br />
Not treated<br />
Nepurkšta<br />
Year<br />
Metai<br />
2004 2006 2007<br />
average<br />
vidurkis<br />
28.0 43.2 23.0 31.4<br />
Regalis 26.0 42.8 20.6 29.8<br />
Paturyl 10 SL 15.6 31.6 12.4 19.9<br />
Cerone 20.0 30.0 10.9 20.3<br />
R 0.5<br />
7.06 9.51 11.21 8.98<br />
Table 3. Average fruit weight of apple trees cv. ‘Jonagold King’ treated with<br />
different growth regulators (g)<br />
3 lentelė. Vidutinė ‘Jonagold King’ veislės obelų, purkštų sk<strong>ir</strong>tingais augimą<br />
reguliuojančiais preparatais, vaisiaus masė, g<br />
Growth regulators<br />
Augimą ribojantys<br />
preparatai<br />
Not treated<br />
Nepurkšta<br />
Year<br />
Metai<br />
2004 2006 2007<br />
average<br />
vidurkis<br />
134 169 151 151<br />
Regalis 130 163 153 149<br />
Paturyl 10 SL 157 198 237 197<br />
Cerone 134 171 181 162<br />
R 0.5<br />
17.4 23.5 42.3 30.1<br />
Growth regulators Regalis and Cerone 480 SLdidn’t significantly affect fruit<br />
weight. Paturyl 10 SL application during investigation increased fruit weight<br />
(Table 3).<br />
Discussion. These investigations present how the growth regulators of different<br />
action determine accumulation and distribution of nonstructural carbohy<strong>dr</strong>ates among<br />
plant tissues and photosynthetic pigment synthesis in the<strong>ir</strong> leaves, and how these<br />
changes affect plant yield and quality.<br />
Gibberellin inhibition caused by Regalis application results in shoots, with the<br />
same numbers of leaves and internodes compressed into a shorter length, formation<br />
28
(Ilias et al., 2007). Increases in chlorophyll concentrations per unit leaf area, following<br />
the application of growth regulator Regalis, were generally found in these experiments<br />
(Table 1), what consists with other investigations on prohexadione-calcium (Miller,<br />
2002; Reekie et al., 2005). Glenn and Miller (2005) suggested that the greater leaf<br />
photosynthetic activity in apple trees treated with prohexadione-calcium was the result<br />
of reduced shading in the canopy. The mechanism for enhancement of photosynthesis<br />
promoted by prohexadione-calcium in apple trees may be related to its effects on the<br />
concentration of chlorophyll per unit leaf area (Table 1) and carbohy<strong>dr</strong>ates content<br />
in bark tissues (Fig. 1, Fig. 2, Fig. 3). Env<strong>ir</strong>onmental shading creates competition for<br />
in-season carbohy<strong>dr</strong>ates, reducing fruit growth rate and prompting fruit <strong>dr</strong>op. Previous<br />
studies by Privé et al. (2004) have shown that prohexadione-calcium can increase light<br />
interception to the inner canopies of fully-grown apple trees and thus enhance flower<br />
bud formation and possibly yield. In our investigations the yields of apple trees treated<br />
with Regalis remained similar to untreated trees as introduced in other authors works<br />
too (Medjdoub et al., 2007).<br />
Cytokinins promote shoot development through increased cell division. A reasonable<br />
lateral branching for training scaffold limbs and a proper balance between<br />
elongated and short shoots which have high flowering potential can be achieved using<br />
chemical such as benzyladenine applied in the fruit tree nursery (Buban, 2000). During<br />
the expansion of cells in fruit tree leaves sprayed with benzyladenine, the number of<br />
chloroplasts per cell increases (Nii and Kuroiwa, 1986). In 2005 and 2007 benzyladenine<br />
(Paturyl 10 SL) application maintains the chlorophyll at higher level (Table 1).<br />
Increased chlorophyll synthesis was also reported by other authors (Walker et al.,<br />
1988). Our data showed that apple tree shoots inhibited by benzyladenine treatment<br />
contained higher levels of nonstructural carbohy<strong>dr</strong>ates during summer, autumn and<br />
spring periods. However, in 2006 chlorophyll content was lower than in not treated fruit<br />
trees. Bark tissues also contained lower concentration of nonstructural carbohy<strong>dr</strong>ates<br />
(Fig. 1, Fig. 2, Fig. 3). This can be enhanced by adverse env<strong>ir</strong>onmental conditions<br />
during application time. Buban and Lakatos (2000) conf<strong>ir</strong>med the temperature dependence<br />
of benzyladenine effect. Paturyl 10 SL demonstrated successful fruit thinning<br />
effect of benzyladenine in our work, enlarging fruit weight because of enhancement of<br />
cell division by benzyladenine (Stover et al., 2001). Effects of benzyladenine include<br />
abscission of fruitless as a main effect (Ferree, 1996; Basak and Rademacher, 2000;<br />
Buban and Lakatos, 2000) and other effects such as increased size of fruit at harvest<br />
(Greene, 1989; Stopar et al., 2003).<br />
Ethephon (Cerone) is absorbed by the plant tissues where it is broken down into<br />
naturally occurring compounds: carbondioxid, phosphate and ethylene, which acts as<br />
a plant hormone. Chlorophyll accumulation during investigation time went slowly in<br />
apple tree leaves treated with Cerone 480 SL (Table 1). Ethylene is known to be involved<br />
with both chlorophyll degradation in leaf and with the abscission process (Aharoni<br />
et al., 1979). The total carbohy<strong>dr</strong>ate concentration after ethephon application in bark<br />
tissues in August increased. Exogenously applied ethylene mobilized carbohy<strong>dr</strong>ates<br />
in woody shoots and established its mechanism of action (Eklund and Little, 1998).<br />
However, it was found that glucose and total carbohy<strong>dr</strong>ate accumulation decreased<br />
in winter and spring (Fig. 1, Fig. 2, Fig. 3). High total carbohy<strong>dr</strong>ate concentrations in<br />
29
shoots during winter storage and spring promoted high flower induction, which resulted<br />
in high flower numbers and high yields in the following year (Khan et al., 1998).<br />
Ethephon is widely used for apple thinning (Wertheim, 2000). As growth retardant<br />
Ethephon is much less useful on bearing trees, because it thins fruit even at rates that<br />
have only a small effect on growth. In our study as in other works (Ebert and Bander,<br />
1986; Stopar, 2000; Stopar and Lokar, 2003) Ethephon reduced the final fruit number<br />
per tree, while the fruit weight was not enhanced significantly. The main disadvantage<br />
of ethephon is that the results obtained after spraying are highly inconsistent and<br />
difficult to predict (Wertheim, 2000).<br />
In conclusion, high photosynthesis, carbohy<strong>dr</strong>ate concentrations and yield parameters<br />
proves proper plant physiological status after prohexadione-calcium application<br />
and Regalis suitability as growth regulator. Reduced yield after Paturyl 10 SL<br />
application on fruit tree shows its <strong>ir</strong>relevancy as growth regulator. However, intensive<br />
photosynthesis, high carbohy<strong>dr</strong>ates accumulation leads to fine fruit quality, and improves<br />
its availability as fruit thinner. Low carbohy<strong>dr</strong>ate status during winter storage<br />
and spring and early post bloom sprays with Cerone, which affect maximum growth<br />
control, reduce fruit set and indicates Cerone’s inefficiency as growth regulator.<br />
References<br />
1. Aharoni N. Lieberman M., Sisler H. D. 1979. Patterns of Ethylene Production in<br />
Senescing Leaves. Plant Physiology, 64: 796–800.<br />
2. Basak A., Rademacher W. 2000. Growth regulation of pome and stone fruit trees<br />
by use of Proxadione-Ca. Acta Horticulturae, 514: 41–50.<br />
3. Buban T., Foldes L., Kormany A., Hauptmann S., Stammler G., Rademacher W.<br />
2003. Prohexadione-Ca in apple trees: Control of shoot growth and reduction<br />
of f<strong>ir</strong>e blight incidence in blossoms and shoots. Journal of applied botany, 77:<br />
95–102.<br />
4. Buban T., Lakatos T. 2000. Contributions to the efficacy of benzyladenine as a<br />
fruit thinning agent for apple cultivars. Acta Horticulture, 514: 59–67.<br />
5. Buban T. 2000. The use of benzyladenine in orchard fruit growing: a mini review.<br />
Plant growth regulation, 32(2–3): 381–390.<br />
6. Curran P. J., Dungan J. L., Gholz H. L. 1990. Exploring the relationship between<br />
reflectance red edge and chlorophyll content in slash pine. Tree Physiology, 7:<br />
33–48.<br />
7. Ebert A., Bander R. J. 1986. Influence of an emulsifiable mineral oil on the<br />
thinning effect of NAA, NAAm, carbaryl and ethephon in the apple cultivar<br />
‘Gala’ grown under the conditions of southern Brazil. Acta Horticulture, 179:<br />
667–672.<br />
8. Eklund L., Little C. H. A. 1998. Ethylene evolution, radial growth and carbohy<strong>dr</strong>ate<br />
concentrations in Abies balsamea shoots ringed with Ethrel. Tree<br />
Physiology, 18: 383–391.<br />
9. Ferree D. C. 1996. Performance of benzyladenine as a chemical thinner on eight<br />
apple cultivars. Journal of Fruit Tree Production, 1: 33–51.<br />
30
10. Filella I., Serrano I., Serra J., Peuelas J. 1995. Evaluating wheat nitrogen status<br />
with canopy reflectance indices and discriminant analysis. Crop Sciense, 35:<br />
1 400–1 405.<br />
11. Gibson S. I. 2000. Plant sugar-response pathways: part of a complex regulatory<br />
web. Plant Physiology, 124: 1 532–1 539.<br />
12. Glen D. M., Miller S. S. 2005. Effects of Apogee on growth and whole-canopy<br />
photosynthesis in spur delicious apple trees. Hort. Science, 40: 397–400.<br />
13. Greene D. W. 1989. Regulation of fruit set in tree fruits with plant growth regulators.<br />
Acta Horticulture, 239: 323–334.<br />
14. Ilias I., Ouzounidou G., Giannakoula A., Papadopoulou P. 2007. Effects of gibberellic<br />
acid and prohexadione-calcium on growth, chlorophyll fluorescence and<br />
quality of okra plant. Biologia Plantarum, 51(3): 575–578.<br />
15. Jacyna T., Puchała A. 2004. Application of env<strong>ir</strong>onment friendly branch promoting<br />
substances to advance sweet cherry tree canopy development in the orchard.<br />
Journal of Fruit and Ornamental Plant Research, 12: 177–182.<br />
16. Khan Z. U., Micneil D. L., Samad A. 1998. Root pruning of apple trees grown<br />
at ultra-high density affects carbohy<strong>dr</strong>ate reserves distribution in vegetative and<br />
reproductive growth. New Zealand Journal of Crop and Horticultural Science,<br />
26: 291–297.<br />
17. Luckwill L. C. 1970. The control of growth and fruitfulness of apple trees.<br />
Physiology of Tree Fruit Crops, 237–254.<br />
18. Mcqueen J. C., Minchin P. E. H., Silvester W. B. 2004. Changes in non-structural<br />
carbohy<strong>dr</strong>ate concentration in 1-year-old shoots of ‘Braeburn’ apple (Malus<br />
domestica) over tow consecutive years. New Zealand Journal of Cop and Hort.<br />
Science, 32: 319–323.<br />
19. Medjdoub R., Val J., Blanco A. 2007. Physiological effects of prohexadionecalcium<br />
in apple trees: effects on parameters related to photoproductivity. The<br />
Journal of Hort. Science and Biotechnology, 82(1): 126–132.<br />
20. Miller S. S. 1988. Plant bioregulators in apple and pear culture. Hort. Rev., 10:<br />
309–401.<br />
21. Miller S. S. 2002. Proxadione-calcium controls vegetative shoot growth in apple.<br />
Tree Fruit Production, 3: 11–28.<br />
22. Nii N., Kuroiwa T. 1986. Morphological and anatomical development of peach<br />
shoot and leaves as influenced by 6-benzylamino purine. Acta Horticulture, 179:<br />
267–268.<br />
23. Privé J. P., Fava E., Cline J., Byl M., Embree C., Nichol D. 2004. Preliminary<br />
results on the efficacy of apple trees treated with the growth retardant proxadione-calcium<br />
(Apogee) in Eastern Canada. Acta Horticulture, 636: 37–144.<br />
24. Rademacher W. 2000. Growth retardants: Effects on gibberellin biosynthesis<br />
and other metabolic pathways. Annual Review of Plant Physiology and Plant<br />
Molecular Biology, 51: 501–531.<br />
25. Reekie J. Y. C., Hicklenton P. R., Struik P. C. 2005. Prohexadione-calcium modifies<br />
growth and increases photosynthesis in strawberry nursery plants. Canadian<br />
Journal of Plant Science, 85(3): 671–677.<br />
31
26. Smeekens S. 2000. Sugar-induced signal transduction in plants. Annual Review<br />
of Plant Physiology and Plant Molecular Biology, 51: 49–81.<br />
27. Stopar M., Lokar V. 2003. The effect of Ethephon, NAA, BA and the<strong>ir</strong> combinations<br />
on thinning intensity of ‘Summered’ apples. Journal of Central European<br />
Agriculture, 4(4): 399–403.<br />
28. Stover E., Fargione M., Risio R., Xiaoe Y., Robinson T. 2001. Fruit weight, crop<br />
load, and return bloom of ‘Emp<strong>ir</strong>e’ apple following thinning with 6-benzyladenine<br />
and NAA at several phenological stages. Hort. Science, 36(6): 1 077–1 081.<br />
29. Tustin D. S., Corelli-Grappadelli L., Ravaglia G. 1997. Effect of previous season<br />
and currant light env<strong>ir</strong>onments on early season spur development and assimilate<br />
translocation in ‘Golden delicious’ apple. Journal of Horticultural Science, 451:<br />
383–392.<br />
30. Walker M. A., Dane R. R., Dumbroff E. B. 1988. Effects of cytokinin and light<br />
on polyamines during the greening response of cucumber cotyledons. Plant and<br />
Cell Physiology, 29(2): 201–205.<br />
31. Wertheim S. J. 2000. Developments in the chemical thinning of apple and pear.<br />
Plant Growth Regulation, 1: 85–<strong>100</strong>.<br />
32. Гавриленко В. Ф., Ладыгина М. Е., Хандробина Л. М. 2003. Большой<br />
практикум по физиологии растений. Aкaдемия, Москва.<br />
Gauta 2008 11 26<br />
Parengta spausdinti 2008 12 02<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Augimą reguliuojančių preparatų įtaka ‘Jonagold King’ veislės obelų<br />
fotosintezės <strong>ir</strong> derliaus rodikliams<br />
G. Šabajevienė, N. Uselis, N. Kviklienė, G. Samuolienė, A. Sasnauskas,<br />
P. Duchovskis<br />
Santrauka<br />
2005–2008 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute t<strong>ir</strong>tas sk<strong>ir</strong>tingai veikiančių<br />
augimą ribojančių preparatų poveikis ‘Jonagold King’ veislės obelims. Obelys purkštos<br />
Regaliu (v. m. prohexadione-calcium), Cerone 480 SL (v. m. etafonas) <strong>ir</strong> Paturyl 10 SL (v. m.<br />
10 % benziladeninas). Atlikti fotosintezės pigmentų sistemos, sacharidų (fruktozės, gliukozės,<br />
maltozės) kaupimosi <strong>ir</strong> derliaus rodiklių tyrimai. Regalis <strong>ir</strong> Paturyl 10 SL padidino, o Cerone<br />
480 SL sumažino fotosintezės pigmentų kiekį vaismedžių lapuose. Be to, Regaliu <strong>ir</strong> Paturyl<br />
10 SL purkštų obelų žievėje sparčiau kaupėsi t<strong>ir</strong>ti angliavandeniai. Cerone 480 SL purkštų<br />
vaismedžių šakose žiemą <strong>ir</strong> pavasarį sacharidų sukaupta mažiausiai. Paturyl 10 SL <strong>ir</strong> Cerone<br />
480 SL mažino derlių. Didžiausius vaisius išaugino Paturyl 10 SL purkštos obelys.<br />
Reikšminiai žodžiai: angliavandeniai, augimą ribojantys preparatai, derlius, fotosintezės<br />
pigmentai, vaisiaus svoris.<br />
32
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Cheminio žiedų <strong>ir</strong> užuomazgų retinimo įtaka ‘Šampion’<br />
veislės obelų vaisių kokybei<br />
Nomeda Kviklienė, Darius Kviklys, Nobertas Uselis,<br />
Juozas Lanauskas<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, LT–54333 Babtai, Kauno r.,<br />
el. paštas: n.kvikliene@lsdi.lt<br />
Žiedų <strong>ir</strong> užuomazgų retinimo bandymai atlikti Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės<br />
institute 2004 <strong>ir</strong> 2006 metais. T<strong>ir</strong>ta įva<strong>ir</strong>ių cheminių preparatų, sk<strong>ir</strong>tų užuomazgoms retinti,<br />
įtaka ‘Šampion’ veislės obuolių derliui <strong>ir</strong> kokybei. Žiedai <strong>ir</strong> užuomazgos retintos obelims<br />
žydint, žydėjimo pabaigoje <strong>ir</strong> užuomazgoms užaugus iki 10–12 mm dydžio. Užuomazgoms<br />
retinti cheminiu būdu buvo naudota: ATS, karbamidas, Pomonit R10, Paturyl 10 SL, Cerone<br />
480SL <strong>ir</strong> Bioprzerzedazacz 060SL. Cheminių preparatų panaudojimas užuomazgoms retinti<br />
lėmė obuolių derlių iš vaismedžio, vidutinę vaisiaus masę <strong>ir</strong> turėjo įtakos jų rūšingumui.<br />
Išretinus užuomazgas, ‘Šampion’ veislės obuolių vidutinė vaisiaus masė padidėjo iki 52 %,<br />
o stambesnių nei 65 mm vaisių kiekis padidėjo 2–3 kartus. Geriausi rezultatai gauti, kai žydėjimo<br />
metu užuomazgoms retinti buvo naudotas 1,5 % ATS, žydėjimo pabaigoje – 0,02 %<br />
Pomonit R 10 <strong>ir</strong> 1,5 % karbamido mišinys, o užuomazgoms esant 10–12 mm dydžio – 0,094 %<br />
Paturyl 10 SL.<br />
Reikšminiai žodžiai: obelys, retinimas, užuomazgos, vaisiaus masė, žiedai.<br />
Įvadas. Žiedų <strong>ir</strong> užuomazgų retinimas yra vienas efektyviausių būdų gauti aukštos<br />
kokybės obuolių derlių (Link, 2000) <strong>ir</strong> sumažinti vaismedžių pramečiavimą (Tromp,<br />
2000; Szot, 2000). Žiedus arba užuomazgas galima retinti rankiniu, mechaniniu arba<br />
cheminiu būdu. Šalinant užuomazgas rankomis, galima labai tiksliai reguliuoti paliekamų<br />
užuomazgų kiekį <strong>ir</strong> išsidėstymą vainike (Dennis, 2000). Tai ekonomiškai apsimoka,<br />
nes gaunami daug geresnės kokybės vaisiai (Link, 2000; Webster, 2002).<br />
Visame pasaulyje ieškoma pigių <strong>ir</strong> nesudėtingų cheminių priemonių, kurios pažeidžia<br />
žiedus <strong>ir</strong> skatina jaunų užuomazgų kritimą. Cheminiai preparatai, kurie buvo<br />
labai populiarūs prieš dešimtmetį, dėl savo toksiškumo ar didelių kainų yra keičiami<br />
naujesniais, mažiau kenksmingais aplinkai (Webster, 2002; Greene <strong>ir</strong> kt., 2002).<br />
Vaismedžiams žydint paprastai naudojami preparatai, kurių veikimas pagrįstas žiedų<br />
apdeginimu. Pastaruoju metu Europoje plačiai naudojamas belgiškas preparatas ATS.<br />
Jis yra mažiau nuodingas ne tik aplinkai, bet <strong>ir</strong> vartotojui (Wertheim, 2000; Janoudi,<br />
Flore, 2005). Užuomazgoms retinti vėlesniu laikotarpiu yra naudojamos medžiagos,<br />
kurių cheminė prigimtis <strong>ir</strong> fiziologinis poveikis yra artimas pačiuose augaluose<br />
33
sintetinamiems junginiams. Užuomazgoms retinti cheminiu būdu gali būti naudojami<br />
preparatai, sudaryti alfanaftilacto rūgšties (NAR) <strong>ir</strong> jos <strong>dr</strong>uskų arba 2 – chloretilfosfoninės<br />
rūgšties pagrindu. Užuomazgoms retinti vėlyvu laiku yra naudojami preparatai,<br />
sudaryti benziladeninų pagrindu (Webster, 2002). Visus hormoninės kilmės preparatus<br />
reikia vartoti labai atsargiai, nes jų efektyvumas labai priklauso nuo daugybės veiksnių.<br />
Parenkant t<strong>ir</strong>palų koncentracijas, reikia atsižvelgti į konkrečios veislės savybes,<br />
augimo sąlygas <strong>ir</strong> į aplinkos veiksnius (oro temperatūra, <strong>dr</strong>ėgmė, saulėtumas), kurie<br />
gali sumažinti preparato veiksmingumą (Tyburski <strong>ir</strong> kt., 2003; Basak, 2002).<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti <strong>ir</strong> palyginti ‘Šampion’ veislės obelų žiedams <strong>ir</strong> užuomazgoms<br />
retinti sk<strong>ir</strong>tų sk<strong>ir</strong>tingos cheminės sudėties preparatų poveikį vaisių kokybei, nustatyti<br />
optimalius jų naudojimo terminus.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Bandymai atlikti 2004 <strong>ir</strong> 2006 metais<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute (Babtai, Kauno r.). T<strong>ir</strong>tos ‘Šampion’<br />
veislės obelys su M.9 poskiepiu. Vaismedžių sodinimo schema – 3 × 1 m. Žiedai <strong>ir</strong><br />
užuomazgos retintos obelims žydint (prasiskleidus 90 % žiedų), žydėjimo pabaigoje<br />
(nukritus 90 % vainiklapių) <strong>ir</strong> užuomazgoms esant 10–12 mm dydžio. Kontroliniame<br />
variante užuomazgos nebuvo retintos. Užuomazgoms retinti cheminiu būdu buvo<br />
naudota: karbamidas – 46,2 % azoto trąša; ATS – 98–<strong>100</strong> % amonio tiosulfatas;<br />
Pomonit R 10 – 10 % alfanaftilacto rūgšties kalio <strong>dr</strong>uska; Paturyl 10 SL – 10 g/l<br />
benziladeninai; Cerone 480 SL – 480 g/l etafonas, Bioprzerzedazacz 060 SL – 50 g/l<br />
6-benzilaminopurino <strong>ir</strong> 10 g/l alfanaftilacto rūgštis.<br />
Tyrimo apskaitų <strong>ir</strong> stebėjimo duomenys: žydėjimo gausumas vertintas balais<br />
(1 balas – obelys nežydi, 10 – labai gausus žydėjimas); užmezgimas – žiedų skaičius<br />
<strong>100</strong>-ui žiedynų; žiedai <strong>ir</strong> žiedynai skaičiuoti du kartus: p<strong>ir</strong>mą kartą – prieš retinimą,<br />
antrą kartą – užuomazgoms nukritus b<strong>ir</strong>želio mėn.; obuolių derlius iš vaismedžio, vnt.<br />
<strong>ir</strong> kg; vidutinė vaisiaus masė, g; vaisiaus skersmuo, mm, kalibruojant <strong>100</strong> vaisių.<br />
Apskaitiniame laukelyje buvo du vaismedžiai. Bandymo variantai kartoti po<br />
šešis kartus.<br />
Bandymo duomenys apdoroti dispersinės analizės būdu, naudojant kompiuterio<br />
programą ANOVA.<br />
Rezultatai. 2004 m. ‘Šampion’ veislės obelys pražydo gegužės p<strong>ir</strong>mąjį dešimtadienį.<br />
Obelims žydint vyravo šilti <strong>ir</strong> sausi orai, todėl žydėjimo periodas tęsėsi vieną<br />
savaitę. Žydėjimo gausumas įvertintas 7–8 balais. 2006 m. obelys pražydo vėliau –<br />
gegužės antrąjį dešimtadienį <strong>ir</strong> truko dvi savaites. Žydėjimo gausumas įvertintas<br />
6–8 balais. Abejais tyrimų metais visų purškimų metu oro sąlygos buvo palankios.<br />
Užuomazgoms nukritus b<strong>ir</strong>želio mėn., ant vaismedžių likusių užuomazgų kiekis tyrimų<br />
metais skyrėsi <strong>ir</strong> priklausė nuo retinimo laiko <strong>ir</strong> panaudotų preparatų. 2004 m.<br />
kontroliniame variante likusių užuomazgų skaičius nuo pradinio žiedų kiekio buvo<br />
15,5 %, 2006 m. – 9,8 % (1 lentelė).<br />
2004 m. visi obelims žydint panaudoti preparatai buvo efektyvūs, o 2006 m.<br />
užuomazgas efektyviai retino tik ATS. Abejais metais daugiausia užuomazgų iškrito<br />
<strong>ir</strong> iš esmės stambiausi obuoliai užaugo obelis apipurškus 1,5 % ATS t<strong>ir</strong>palu. 2004 m.<br />
šiame variante obuoliai užaugo 31, o 2006 – 53 % stambesni nei kontroliniame variante.<br />
Pagerėjo vaisių rūšingumas. Išretinti vaismedžiai išaugino 2–3 kartus daugiau<br />
stambesnių nei 65 mm vaisių negu kontrolinio varianto vaismedžiai (2 lentelė). 2004 m.<br />
34
efektyviai žiedus retino <strong>ir</strong> Cerone. Šiame variante derliui iš vaismedžio sumažėjus tik<br />
1,08 kg, vidutinė vaisiaus masė padidėjo 20 %. 2006 m. šis preparatas buvo visiškai<br />
neefektyvus. Karbamido efektyvumas tyrimų metais taip pat skyrėsi.<br />
1 lentelė. Žiedų retinimo obelims žydint įtaka ‘Šampion’ veislės vaisių derliui<br />
<strong>ir</strong> kokybei<br />
Table 1. Effect of blossom thinning on yield and fruit quality of apple tree cultivar<br />
‘Shampion’<br />
Variantai<br />
Treatment<br />
Liko<br />
užuomazgų<br />
Remained<br />
fruilet, %<br />
vnt. / medžio<br />
unt. / fruitree<br />
2004 m.<br />
Derlius<br />
Yield<br />
kg/medžio<br />
kg/tree<br />
t/ha<br />
Vidutinė vaisiaus<br />
masė<br />
Average fruit mass, g<br />
Kontrolė<br />
15,5 61 7,18 23,9 117,7<br />
Control<br />
ATS, 1 % 14,4 47 6,09 20,3 129,6<br />
ATS, 1,5 % 11,3 30 4,62 15,4 154,0<br />
ATS, 2 % 15,2 49 6,15 20,5 129,5<br />
Karbamidas, 3 % 16,4 40 5,40 18,0 135,0<br />
Urea, 3 %<br />
Karbamidas, 4 % 14,5 62 7,97 26,6 128,6<br />
Urea, 4 %<br />
Cerone, 0,06 % 13,4 43 6,10 20,3 141,86<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
5,41 13,8 1,44 5,47 19,26<br />
2006 m.<br />
Kontrolė<br />
9,8 156,0 13,4 44,5 92,9<br />
Control<br />
ATS, 1 % 7,3 73,0 8,7 28,8 119,6<br />
ATS, 1,5 % 5,6 77,3 10,4 34,6 142,3<br />
ATS, 2 % 8,0 92,0 10,2 34,0 119,1<br />
Karbamidas, 3 % 13,9 146,9 12,7 42,2 87,4<br />
Urea, 3 %<br />
Karbamidas, 4 % 11,9 47,1 13,2 44,0 96,8<br />
Urea, 4 %<br />
Cerone, 0,06 % 11,6 141,4 13,2 43,8 96,1<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
3,39 68,84 6,43 16,61 36,41<br />
35
2 lentelė. Žiedų retinimo obelims žydint įtaka ‘Šampion’ veislės vaisių dydžiui<br />
Table 2. Effect of blossom thinning on fruit size of apple tree cultivar ‘Shampion’<br />
Variantai<br />
Treatment<br />
Kontrolė<br />
Control<br />
Vaisių dydis<br />
Fruit size<br />
50–55 mm 60–65 mm 70–75 mm 80–85 mm<br />
2004 m.<br />
12 57 31 0<br />
ATS, 1 % 5 46 43 6<br />
ATS, 1,5 % 0 23 67 9<br />
ATS, 2 % 8 54 36 3<br />
Karbamidas, 3 % 8 59 31 5<br />
Urea, 3 %<br />
Karbamidas, 4 % 11 46 42 1<br />
Urea, 4 %<br />
Cerone, 0,06 % 1 50 41 8<br />
2006 m.<br />
Kontrolė<br />
41 46 13 0<br />
Control<br />
ATS, 1 % 21 40 36 3<br />
ATS, 1,5 % 14 43 40 3<br />
ATS, 2 % 17 48 32 1<br />
Karbamidas, 3% 50 42 8 0<br />
Urea, 3 %<br />
Karbamidas, 4 % 34 46 18 2<br />
Urea, 4 %<br />
Cerone, 0,06 % 51 38 11 0<br />
Žydėjimo pabaigoje panaudotų preparatų efektyvumas tyrimų metais buvo nevienodas.<br />
2004 m. visuose variantuose, išretinus užuomazgas, pagerėjo vaisių kokybė<br />
(3 <strong>ir</strong> 4 lentelės). Stambiausi vaisiai užaugo panaudojus preparatų Pomonit R 10 <strong>ir</strong><br />
Paturyl 10 SL mišinį. Šiame variante vidutinė vaisiaus masė buvo net 52 % didesnė<br />
nei kontroliniame, stambesni nei 65 mm vaisiai sudarė net 69 % ben<strong>dr</strong>o derliaus.<br />
Tačiau reikia atkreipti dėmesį, kad derlius šiame variante sumažėjo 1,63 kg iš vaismedžio,<br />
arba 5,4 t/ha. Variante, kuriame obelys buvo apipurkštos Pomonit R 10 <strong>ir</strong> 1,5<br />
% karbamido mišiniu, obuolių derlius iš vaismedžio padidėjo net 1,15 kg, arba 4 t/ha.<br />
Vidutinė vaisiaus masė šiame variante padidėjo 20 %.<br />
36
3 lentelė. Žiedų retinimo žydėjimo pabaigoje įtaka ‘Šampion’ veislės vaisių derliui<br />
<strong>ir</strong> kokybei<br />
Table 3. Effect of thinning at the end of flowering on yield and fruit quality of apple tree<br />
cultivar ‘Shampion’<br />
Variantai<br />
Liko<br />
užuomazgų<br />
Derlius<br />
Yield<br />
Vidutinė vaisiaus<br />
masė<br />
Treatment Remained vnt./medžio kg/medžio<br />
Average fruit<br />
t/ha<br />
fruilet, % unt./frui tree kg/tree<br />
mass, g<br />
2004 m.<br />
Kontrolė<br />
15,5 61 7,18 23,9 117,7<br />
Control<br />
Pomonit R 10, 0,03 % 13,5 40 5,7 19,0 142,50<br />
Pomonit R 10, 0,02 % + 9,8 59 8,33 27,8 141,19<br />
karbamidas / urea, 1,5 %<br />
Pomonit R 10, 0,02 % + 11,0 42 6,18 20,6 147,14<br />
Cerone, 0,06 %<br />
Pomonit R 10, 0,02 % + 10,1 31 5,55 18,5 179,03<br />
Paturyl, 0,047 %<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
5,42 15,0 1,861 6,2 23,92<br />
2006 m.<br />
Kontrolė<br />
9,8 156,0 13,4 44,5 92,9<br />
Control<br />
Pomonit R 10, 0,03 % 9,2 63,5 6,5 21,6 114,3<br />
Pomonit R 10, 0,02 % + 8,7 97,9 10,4 34,6 114,8<br />
karbamidas / urea 1,5%<br />
Pomonit R 10, 0,02 % +<br />
Cerone, 0,06 % 10,4 132,5 11,5 38,3 86,7<br />
Pomonit R 10, 0,02 % + 7,6 132,8 11,1 37,3 101,9<br />
Paturyl, 0,047 %<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
2,91 64,69 3,80 12,68 38,31<br />
2006 m. tos pačios užuomazgoms retinti panaudotos priemonės buvo mažiau<br />
efektyvios. Statistiškai patikimų bandymų rezultatų negauta. Obelis apipurškus 0,03 %<br />
Pomonit R 10 t<strong>ir</strong>palu, vaisių derlius iš vaismedžio sumažėjo per pusę, tačiau vaisiai<br />
užaugo tik 20 % didesni.<br />
37
4 lentelė. Užuomazgų retinimo žydėjimo pabaigoje įtaka ‘Šampion’ veislės vaisių<br />
dydžiui<br />
Table 4. Effect of fruitlet thinning at the end of flowering on fruit size of apple tree cultivar<br />
‘Shampion’<br />
Variantai<br />
Treatment<br />
Vaisių dydis<br />
Fruit size<br />
50–55 mm 60–65 mm 70–75 mm 80–85 mm<br />
2004 m.<br />
12 57 31 0<br />
Kontrolė<br />
Control<br />
Pomonit R 10, 0,03 % 6 53 33 8<br />
Pomonit R 10, 0,02 % + 4 45 44 7<br />
karbamidas / urea, 1,5 %<br />
Pomonit R10, 0,02 % + 7 40 39 14<br />
Cerone, 0,06 %<br />
Pomonit R10, 0,02 % + 4 27 39 30<br />
Paturyl, 0,047 %<br />
2006 m.<br />
Kontrolė<br />
41 46 13 0<br />
Control<br />
Pomonit R 10, 0,03 % 13 56 31 0<br />
Pomonit R 10, 0,02 % + 25 43 30 1<br />
karbamidas / urea, 1,5 %<br />
Pomonit R 10, 0,02 % + 31 39 31 0<br />
Cerone, 0,06 %<br />
Pomonit R10, 0,02 % +<br />
Paturyl, 0,047 %<br />
22 53 26 0<br />
10–12 mm dydžio užuomazgoms retinti panaudotų priemonių efektyvumas tyrimų<br />
metais buvo panašus (5 <strong>ir</strong> 6 lentelės). Didžiausiu efektyvumu išsiskyrė 0,094 %<br />
Paturyl 10 SL. Apipurškus obelis šiuo preparatu, 2004 m. vaisių derlius iš vaismedžio<br />
sumažėjo tik 0,6 kg, o vidutinė vaisiaus masė padidėjo net 42 %. Net 80 % vaisių buvo<br />
stambesni nei 65 mm. 2006 m. šiame variante obuolių derlius iš vaismedžio buvo net<br />
3 kg didesnis nei kontroliniame variante, o vidutinė vaisiaus masė – 46 % didesnė<br />
nei nuo neretintų vaismedžių skintų vaisių. 2006 metais labai efektyviai užuomazgas<br />
retino <strong>ir</strong> Cerone 480 SL: šiame variante obuolių derlius iš vaismedžio padidėjo net<br />
5 kg, vidutinė vaisiaus masė – apie 40 %.<br />
38
5 lentelė. 10–12 mm dydžio užuomazgų retinimo įtaka ‘Šampion’ veislės vaisių<br />
derliui <strong>ir</strong> kokybei<br />
Table 5. Effect of 10-12 mm fruitlet thinning on yield and fruit quality of apple tree<br />
cultivar ‘Shampion’<br />
Variantai<br />
Treatment<br />
Derlius<br />
Yield<br />
vnt./medžio kg/medžio<br />
unt./frui tree kg/tree<br />
t/ha<br />
2004 m.<br />
15,5 61 7,18 23,9 117,7<br />
Liko<br />
užuomazgų<br />
Remained<br />
fruilet,%<br />
Vidutinė<br />
vaisiaus masė<br />
Average fruit<br />
mass, g<br />
Kontrolė<br />
Control<br />
Paturyl, 0,094 % 12,6 39 6,52 21,7 167,2<br />
Bioprzerzedacz, 0,075 % 13,5 32 5,1 17,0 159,4<br />
Cerone, 0,03 % × 2 k. 17,0 41 5,97 19,9 145,61<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
5,11 13,84 1,591 5,32 22,48<br />
2006 m.<br />
Kontrolė<br />
9,8 156,0 13,4 44,5 92,9<br />
Control<br />
Paturyl, 0,094 % 11,7 128,6 16,5 55,0 136,1<br />
Bioprzerzedacz, 0,075 % 8,6 81,4 8,6 28,8 106,1<br />
Cerone, 0,03 % × 2 k. 10,1 139,3 18,9 62,9 135,6<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
3,20 81,21 7,94 25,81 42,92<br />
6 lentelė. 10–12 mm dydžio užuomazgų retinimo įtaka ‘Šampion’ veislės vaisių<br />
dydžiui<br />
Table 6. Effect of 10-12 mm fruitlet thinning on fruit size of apple tree cultivar<br />
‘Shampion’<br />
Variantai<br />
Treatment<br />
Vaisių dydis<br />
Fruit size<br />
50–55 mm 60–65 mm 70–75 mm 80–85 mm<br />
2004 m.<br />
12 57 31 0<br />
Kontrolė<br />
Control<br />
Paturyl, 0,094 % 2 18 66 14<br />
Bioprzerzedacz, 0,075 % 6 35 44 17<br />
Cerone, 0,03 % × 2 k. 7 36 50 7<br />
2006 m.<br />
Kontrolė<br />
41 46 13 0<br />
Control<br />
Paturyl, 0,094 % 21 48 31 0<br />
Bioprzerzedacz, 0,075 % 20 54 26 0<br />
Cerone, 0,03 % × 2 k. 26 45 28 2<br />
39
Preparato Bioprzerzdacz 060SL efektyvumas 2006 m. buvo mažesnis nei 2004 m.<br />
Apipurškus obelis šio preparato 0,075 % koncentracijos t<strong>ir</strong>palu, obuolių derlius iš<br />
vaismedžio sumažėjo 4,8 kg, tačiau vidutinės vaisiaus masės pasikeitimai buvo neesminiai.<br />
Aptarimas. Užuomazgoms nukritus b<strong>ir</strong>želio mėn., buvo apskaičiuotas ant<br />
vaismedžių likusių užuomazgų kiekis <strong>ir</strong> nustatyti sk<strong>ir</strong>tumai tarp bandymo variantų.<br />
Kontroliniame variante ant neretintų ‘Šampion’ veislės vaismedžių liko 10–15 % užuomazgų.<br />
Literatūroje nurodoma, kad vaisius subrandina tik 5–10 % žiedų (Ku<strong>dr</strong>iaviec,<br />
1987). Per didelis likusių užuomazgų kiekis turi įtakos obelų vaisių smulkėjimui.<br />
Vadinasi, jau tuo metu galima daryti prielaidą, kad skinant obuolius gali būti daugiau<br />
prastos kokybės vaisių. Apiben<strong>dr</strong>inus visus tyrimų rezultatus, nustatyta, kad<br />
vaisiaus masė <strong>ir</strong> stambių vaisių dalis ben<strong>dr</strong>ame derliuje priklausė nuo užmezgimo<br />
lygio <strong>ir</strong> likusių užuomazgų kiekio. Šie rodikliai savo ruožtu priklausė nuo retinimo<br />
laiko <strong>ir</strong> panaudotų cheminių preparatų efektyvumo. Obelims žydint efektyviausiai<br />
užuomazgas retino ATS. Visais tyrimų metais apipurškus obelis 1,5 % ATS, iškrito<br />
daugiausia užuomazgų, o vidutinė vaisiaus masė buvo iš esmės didesnė nei kontroliniame<br />
variante. Kitose šalyse atliktų tyrimų duomenimis ATS yra efektyvi priemonė<br />
užuomazgoms retinti (Webster, 2002; Greene <strong>ir</strong> kt. 2002), tačiau retinimo efektyvumas<br />
labai priklauso nuo obelų veislės, t<strong>ir</strong>palo koncentracijos <strong>ir</strong> oro sąlygų purškimo metu<br />
(Basak, 2002; Janoudi, Flore, 2005). Tai patv<strong>ir</strong>tina <strong>ir</strong> mūsų atlikti bandymai su kitomis<br />
veislėmis (Kviklienė, Kviklys, 2005; Kviklienė, 2007; Kviklienė, 2008). Konkrečios<br />
išvados dėl karbamido t<strong>ir</strong>palų panaudojimo užuomazgoms retinti daryti negalima,<br />
nes šio preparato efektyvumas ypač priklausė nuo purškimo sąlygų atliekant ne tik<br />
šį, bet <strong>ir</strong> kitus bandymus. Pastebėta, kad karbamidas gali sukelti vaisių smulkėjimą<br />
(Kviklienė, Kviklys, 2005; Kviklienė, 2007). Tačiau taip pat nustatyta, kad naudojant<br />
karbamidą su kitais preparatais galima gauti gerų rezultatų. Tai patv<strong>ir</strong>tina <strong>ir</strong> bandymai<br />
su ‘Šampion’ veisle. Ypač geri rezultatai gauti 2004 m., kai apipurškus obelis 0,02 %<br />
Pomonit R 10 <strong>ir</strong> 1,5 % karbamido mišiniu vidutinė vaisiaus masė padidėjo 20 %, o<br />
obuolių derlius ne tik nesumažėjo, bet net 4 t/ha padidėjo. Tai labai svarbu vertinant<br />
pas<strong>ir</strong>inktų priemonių efektyvumą, nes labai dažnai gerų rezultatų galima pasiekti tik<br />
labai sumažėjus vaisių derliui. Lenkijos mokslininkai (Tyburski <strong>ir</strong> kt., 2003) teigia,<br />
kad tokį mišinį galima naudoti <strong>ir</strong> esant žemesnėms temperatūroms.<br />
Literatūroje nurodoma kad, suvėlinus retinimo laiką, mažėja jo efektyvumas<br />
(Wieniarska, Szot, 1997; Basak, 2002; Webster 2002; Kviklienė <strong>ir</strong> Kviklys, 2005).<br />
Mūsų bandymai su ‘Šampion’ veisle parodė, kad užuomazgas galima sėkmingai retinti<br />
<strong>ir</strong> vėlyvesniu laikotarpiu. Retinant užuomazgas vėliau, galima tiksliau nustatyti<br />
apvaisinimo lygį <strong>ir</strong> derėjimo gausą (ne visuomet gausiai žydėjęs medis gausiai <strong>ir</strong><br />
derės), tiksliau parinkti preparatų koncentracijas. Be to, tuo metu jau paprastai būna<br />
pasibaigusios pavasarinės šalnos, kurios Lietuvoje padaro nemažai nuostolių.<br />
Apiben<strong>dr</strong>inant galima teigti, tuo pačiu <strong>ir</strong> patv<strong>ir</strong>tinti daugelio tyrėjų teiginį, kad<br />
užuomazgų retinimas yra sunkus, daug žinių apie konkrečią veislę reikalaujantis<br />
darbas, be to, kiekvieno preparato efektyvumui įtakos turi įva<strong>ir</strong>ūs veiksniai (Basak,<br />
2002; Janoudi, Flore, 2005; Webster, 2002).<br />
Išvados. 1. Cheminių preparatų užuomazgoms retinti panaudojimas lėmė obuolių<br />
derlių iš vaismedžio, vidutinę vaisiaus masę <strong>ir</strong> turėjo įtakos jų rūšingumui. Išretinus<br />
40
užuomazgas, ‘Šampion’ veislės obuolių vidutinė vaisiaus masė padidėjo iki 52 %, o<br />
stambesnių nei 65 mm vaisių kiekis padidėjo 2–3 kartus.<br />
2. Obelims žydint užuomazgas geriausia retinti 1,5 % ATS t<strong>ir</strong>palu, žydėjimo<br />
pabaigoje – 0,02 % Pomonit R 10 <strong>ir</strong> 1,5 % karbamido mišiniu, o užuomazgoms esant<br />
10–12 mm dydžio – 0,094 % Paturyl 10 SL.<br />
Gauta 2008 11 27<br />
Parengta spausdinti 2008 12 04<br />
Literatūra<br />
1. Basak A. 2002. Use of benzyladenine, endothall and ammonium thiosulfate for<br />
fruilet thinning in some apple cultivars. Acta Horticulturae, 517: 217–225.<br />
2. Dennis Jr. F. G. 2000. The history of fruit thinning. Plant growth regulation,<br />
31(1): 1–16.<br />
3. Greene D. W., Hauschild K. I., Krupa J. 2002. Effect of blossom thinners on fruit<br />
set and fruit size of peaches. HortTechnology, 11: 79–183.<br />
4. Janoudi A., Flore J. A. 2005. Application of ammonium thiosulfate for blossom<br />
thinning in apples. Scientia Horticulturae, 104(2): 161–168.<br />
5. Kviklienė N. 2007. Cheminio užuomazgų retinimo įtaka ‘Lodel’ obelų vaisių<br />
kokybei. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 26(1): 22–28.<br />
6. Kviklienė N., Kviklys D. 2005. Crop load determination for apple cv. ‘Ligol’.<br />
Fruit Growing, 17(2): 77–80.<br />
7. Kviklienė N. 2008. Vaisių kokybės optimizavimo tyrimai. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
27(3): 127–134.<br />
8. Link H. 2000. Significance of flower and fruit thinning on fruit quality. Plant<br />
growth regulation, 31(1): 17–26.<br />
9. Szot I. 2000. Wplyw terminu i intensywnosci recznego przerzedzania kwiatow<br />
lub zawiazkow na liczbe i jakoscz kwiatow w roku nastepnym. Zeszyty naukowe<br />
Institutu Sadownictwa i Kwiaciarstwa, 8: 149–158.<br />
10. Tyburski M. S., Wazbinska J., Golaszewski J. 2003. Effect of different thinning<br />
methods of fruit sets on fruit setting and yield of apple cultivars ‘Lobo’ and<br />
‘Spartan’. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 22(1): 47–54.<br />
11. Tromp J. 2000. Flower-bud formation in pome fruits as affected by fruit thinning.<br />
Plant growth regulation, 31(1): 17–26.<br />
12. Webster T. 2002. Current approved thinning strategies for apples and pears and<br />
recent thinning research trials in Europe. The compact fruit tree, 35(3): 73–76.<br />
13. Wertheim S. J. 2000. Developments in the chemical thinning of apple and pear.<br />
Plant Growth Regulation, 31(1): 85–<strong>100</strong>.<br />
14. Wieniarska J., Szot I. 1997. Investigation on apple fruitlet thinning. Kn.:<br />
Šiuolaikinės sodininkystės pasiekimai <strong>ir</strong> plėtros kryptys. Babtai, 131–136.<br />
15. Кудрявец Р. П. 1987. Продуктивность яблони. Москва.<br />
41
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Flower and fruitlet chemical thinning effect on apple tree fruit quality of<br />
cv. ‘Shampion’<br />
N. Kviklienė, D. Kviklys, N. Uselis, J. Lanauskas<br />
Summary<br />
Flower and fruitlet thinning trials of apple tree cv. ‘Shampion’ were conducted at the<br />
Lithuanian Institute of Horticulture in 2004 and 2006. The aim of investigations was to<br />
estimate the influence of thinning time and various chemicals on apple fruit quality. Sprays<br />
were applied at full bloom stage, at the end of flowering and when fruitlet size reached 10–12<br />
mm. Trees were treated with ATS, Pomonit Super 050 SL (NAA), Cerone 480Sl (ethephon),<br />
Paturyl 10 SL (BA) and urea. All thinning treatments had positive effect on fruit weight<br />
and size, but the<strong>ir</strong> effectiveness depended on year climatic condition. Flower and fruitlet<br />
thinning caused higher amount of <strong>dr</strong>opped fruitlet, lower fruit yield per tree, higher fruit<br />
weight and size. Thinning increases mean fruit weight till 52 %. Percentage of large fruit<br />
increases by 2–3 times. The best results were obtained when the ATS 1.5 % was applied at<br />
full bloom. At the end of flowering highest effect gave the mixture of 0.02 % Pomonit R<br />
10 and 1.5 % urea, and 0.094 % of Paturyl 10 SL – when fruitet reached 10–12 mm size.<br />
Key words: apple, flowers, fruitlet, fruit weight, thinning.<br />
42
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Kalcio trąšų įtaka ‘Šampion’ veislės obelų lapų <strong>ir</strong> vaisių<br />
cheminei sudėčiai<br />
Juozas Lanauskas, Nomeda Kviklienė<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, LT–54333 Babtai, Kauno r.,<br />
el. paštas: j.lanauskas@lsdi.lt<br />
Kalcio trąšų poveikio tyrimai ‘Šampion’ veislės obelims atlikti Lietuvos sodininkystės<br />
<strong>ir</strong> daržininkystės institute 2001–2003 metais. Kalcio salietra, AB „Achema“ pagamintomis<br />
eksperimentinėmis kalcio trąšomis (jose yra 13,9–14,2 % CaO <strong>ir</strong> 0,5 % MgO) <strong>ir</strong> kalcio vuksaliu<br />
‘Šampion’ veislės obelys su M.9 poskiepiu nupurkštos penkis kartus. Paskutiniuosius du kartus<br />
visuose variantuose panaudotas kalcio chlorido t<strong>ir</strong>palas. Per sezoną tręštuose variantuose<br />
išpurkšta 11,9 kg/ha CaO. Kontrolinis variantas netręštas.<br />
Kalcio trąšos turėjo nedidelę įtaką ‘Šampion’ veislės obelų lapų cheminei sudėčiai:<br />
kalcio salietra <strong>ir</strong> eksperimentinės trąšos kalcio kiekį padidino vienais tyrimo metais iš trejų<br />
atitinkamai 11,3 <strong>ir</strong> 5,5 %. Eksperimentinės trąšos <strong>ir</strong> kalcio salietra kalcio kiekį obuoliuose<br />
padidino dvejais tyrimo metais iš trejų, kalcio vuksalis – vienais. Patręšus kalcio salietra,<br />
kalcio vaisiuose padaugėjo 35–43 %, patręšus eksperimentinėmis trąšomis – 44–50 %, kalcio<br />
vuksaliu – 32 %. Daugeliu atvejų statistiškai patikimų priklausomumo ryšių tarp atsk<strong>ir</strong>ų<br />
elementų <strong>ir</strong> jų santykių lapuose <strong>ir</strong> vaisiuose nenustatyta. Pastebėta tendencija, kad lapuose<br />
didėjant (K + Mg)/Ca santykiui, vaisiuose didėja K/Ca santykis. AB „Achema“ sukurtos<br />
eksperimentinės kalcio trąšos poveikiu prilygo kalcio salietrai <strong>ir</strong> kalcio vuksaliui.<br />
Reikšminiai žodžiai: kalcis, (K + Mg)/Ca santykis, K/Ca santykis, obelys, obuoliai,<br />
lapai.<br />
Įvadas. Mineralinių elementų kiekis vaisiuose turi įtakos jų kokybei. Obuoliai<br />
dažnai nukenčia nuo kalcio trūkumo sukeltų fiziologinių procesų sutrikimų. Dėl mažo<br />
kalcio kiekio arba netinkamo jo santykio su kitais elementais obuoliai suserga poodine<br />
dėmėtlige, minkštimo sukamštėjimu, sėklalizdžių parudavimu <strong>ir</strong> kitomis fiziologinėmis<br />
ligomis (Wojcik, 1996). Vaisių išsilaikymui įtakos turi ne tik absoliutus kalcio kiekis,<br />
bet <strong>ir</strong> jo santykis su kitais elementais – azotu, kaliu, fosforu, magniu. Svarbiausias<br />
yra kalio <strong>ir</strong> kalcio santykis.<br />
Galimoms problemoms vaisių laikymo metu prognozuoti naudojama keletas<br />
rodiklių: N/Ca, K/Ca arba Mg/Ca (Holland, 1980; Marcele, Persijn, 1980). Kuo šių santykių<br />
skaitinė reikšmė mažesnė, tuo geriau vaisiai laikosi, mažiau serga fiziologinėmis<br />
ligomis. Vaisių laikymosi prognozės kartais daromos <strong>ir</strong> pagal lapų cheminės sudėties<br />
rodiklius: azoto, kalio, kalcio kiekius, (K + Mg)/Ca santykį (Švagždys, Viškelis, 1999;<br />
Piestrzeniewicz <strong>ir</strong> kt., 2000).<br />
43
Kalcio pasisavinimui įtakos turi d<strong>ir</strong>vos agrocheminės savybės, tręšimas, d<strong>ir</strong>vos<br />
<strong>dr</strong>ėgmė, veislės <strong>ir</strong> poskiepiai, vaismedžių derlumas <strong>ir</strong> vaisių dydis, genėjimas <strong>ir</strong> net<br />
skrotelių lapų dydis bei sėklų kiekis vaisiuose (Wiersum, 1974; Wojcik, 1996; Tomala,<br />
2001).<br />
Populiarus būdas padidinti kalcio kiekį vaisiuose – purkšti vaismedžius kalcio<br />
trąšomis. Tam tikslui sk<strong>ir</strong>tų trąšų yra nemažai: Wuxal Calcium, Calcisol 500Sl, Stopit,<br />
Sadasol Ca, Insol Ca, Nitrabor, Calcinit <strong>ir</strong> kt. Daugelio tyrimų duomenys rodo, kad<br />
papildomai tręšti naudojamos kalcio trąšos yra gan veiksmingos (Greene, Smith, 1980;<br />
Tomala, 1997; Tomala, Radecka, 1997). Gerai nupurškus vaismedžius, kalcis patenka<br />
<strong>ir</strong> į vaisius, <strong>ir</strong> į augančius ūglius. Nurodoma, kad vegetacijos metu purškiant obelis<br />
kalcio trąšomis, pagerėja vaisių kokybė: obuoliai būna kietesni, geriau laikosi (Ben,<br />
1997). Manoma, kad paprasčiausios trąšos – kalcio chloridas <strong>ir</strong> kalcio salietra – yra<br />
gan efektyvios. AB „Achema“ iš vietinių žaliavų pagamino naujos trąšos – kalcio<br />
nitrato t<strong>ir</strong>palo – bandomuosius pavyzdžius.<br />
Darbo tikslas – įvertinti sk<strong>ir</strong>tingų kalcio trąšų poveikį obelų lapų <strong>ir</strong> vaisių cheminei<br />
sudėčiai.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Kalcio trąšų poveikio tyrimai atlikti<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute 2001–2003 m. pagal schemą:<br />
1. Nepurkšta (kontrolinis var.)<br />
2. Ca(NO 3<br />
) 2<br />
× 5 k. + CaCl 2<br />
× 2 k.<br />
3. Eksperimentinės kalcio trąšos × 5 k. + CaCl 2<br />
× 2 k.<br />
4. Kalcio vuksalis × 5 k. + CaCl 2<br />
× 2 k.<br />
Schemoje nurodytomis trąšomis purkštos ‘Šampion’ veislės obelys su M9 poskiepiu<br />
vegetacijos metu. Sodas įveistas 2000 m. 3 × 1 m atstumais. Bandymo variantai<br />
kartoti po keturis kartus. Vieną kartą nupurkšti sunaudota apie 400 l ha -1 0,9–1,8 %<br />
koncentracijos trąšų t<strong>ir</strong>palo. T<strong>ir</strong>iamų trąšų t<strong>ir</strong>palais obelys purkštos penkis kartus.<br />
Paskutiniuosius du kartus visuose variantuose panaudotas kalcio chlorido t<strong>ir</strong>palas.<br />
Per sezoną tręštuose variantuose išpurkšta 11,9 kg ha -1 CaO.<br />
Kalcio salietroje, kuria buvo purkšti vaismedžiai, yra 26,5 % CaO (19 % Ca).<br />
Eksperimentinės kalcio trąšos pagamintos AB „Achema“. Jų pagrindinė sudedamoji<br />
dalis – skystas kalcio nitratas (40–45 %). Šioje trąšoje yra 13,9–14,2 % CaO <strong>ir</strong> 0,5 %<br />
MgO. Kalcio vuksalyje yra 10 % N, 15 % CaO, 2 % MgO <strong>ir</strong> mikroelementų B, Cu,<br />
Fe, Mn <strong>ir</strong> Mo.<br />
D<strong>ir</strong>vožemis bandymų vietoje yra vidutinio sunkumo arba sunkus priemolis,<br />
pH – 7,5, P 2<br />
O 5<br />
– 300–330 mg/ha, K 2<br />
O – 200–250 mg/ha, humuso – 2,3–2,5 % (agrocheminių<br />
analizių duomenys iš 0–40 cm horizonto).<br />
Vaismedžiai buvo purkšti vakare arba ryte, esant vėsesniam orui. Nupurškus nelydavo.<br />
2001 m. pavasaris <strong>ir</strong> vasara buvo šilti <strong>ir</strong> <strong>dr</strong>ėgni, 2002 m. – šilti <strong>ir</strong> sausi, 2003<br />
m. pavasaris šiltas <strong>ir</strong> sausokas, vasara šilta, su įprastu kritulių kiekiu (1 lentelė).<br />
Lapų <strong>ir</strong> vaisių analizės atliktos Lietuvos žemd<strong>ir</strong>bystės instituto Agrocheminių<br />
tyrimų centre. Lapų mėginiai analizėms paimti po penktojo purškimo, o vaisių – po<br />
septintojo, skinant vaisius spalio p<strong>ir</strong>mąjį dešimtadienį. Lapuose <strong>ir</strong> vaisiuose nustatyti:<br />
visas azotas (N) – Kjeldalio metodu, kalis (K) – liepsnos fotometru, kalcis (Ca) <strong>ir</strong><br />
magnis (Mg) – atominės absorbcijos spektrometriniu metodu.<br />
44
Tyrimų duomenys statistiškai įvertinti vienfaktorinės dispersinės analizės metodu,<br />
naudojant kompiuterio programą ANOVA, ryšys tarp atsk<strong>ir</strong>ų rodiklių – koreliacinėsregresinės<br />
analizės metodu, naudojant programą STAT_ENG (Tarakanovas, Raudonius,<br />
2003).<br />
1 lentelė. Vidutinė oro temperatūra <strong>ir</strong> kritulių kiekis b<strong>ir</strong>želio–rugsėjo mėnesiais<br />
Table 1. Average a<strong>ir</strong> temperature and rainfall in June–September<br />
Metai<br />
Year<br />
Oro temperatūra<br />
A<strong>ir</strong> temperature, ºC<br />
Kritulių kiekis<br />
Rainfall, mm<br />
2001 16,4 319<br />
2002 17,7 203<br />
2003 16,3 257<br />
Daugiametis vidurkis<br />
Perennial average<br />
15,3 283<br />
Rezultatai. 2001 m. iš t<strong>ir</strong>tų kalcio trąšų tik eksperimentinės padidino kalcio<br />
kiekį obelų lapuose (2 lentelė). Azoto, kalio <strong>ir</strong> magnio kiekiams lapuose trąšos įtakos<br />
neturėjo. (K + Mg)/Ca santykis iš esmės sumažėjo nupurškus kalcio salietra <strong>ir</strong> eksperimentinėmis<br />
kalcio trąšomis. 2002 m. lapų cheminės sudėties pokyčių dėl panaudotų<br />
trąšų nenustatyta. 2003 m. kalcio kiekį lapuose padidino kalcio salietros t<strong>ir</strong>palas. Azoto<br />
lapuose padaugėjo nupurškus kalcio salietra <strong>ir</strong> eksperimentinėmis kalcio trąšomis,<br />
kalio – kalcio salietra.<br />
2 lentelė. Per lapus pukštų kalcio trąšų įtaka ‘Šampion’ veislės obelų lapų cheminei<br />
sudėčiai <strong>ir</strong> elementų santykiams<br />
Table 2. Effect of foliar applied calcium fertilizers on ‘Shampion’ apple leaf nutrient<br />
content and ratio<br />
Elementų kiekis lapuose<br />
Variantas<br />
Leaf nutrient content, %<br />
Treatment<br />
Ca N K Mg<br />
(K + Mg)/Ca<br />
1 2 3 4 5 6<br />
2001 m.<br />
Kontrolė<br />
1,46 2,64 0,99 0,25 0,85<br />
Control<br />
Ca(NO 3<br />
) 2<br />
1,54 2,62 0,87 0,24 0,72<br />
Eksperimentinės trąšos 1,61 2,65 0,94 0,24 0,73<br />
Experimental fertilizers<br />
Kalcio vuksalis<br />
1,51 2,68 1,02 0,25 0,84<br />
Wuxal Ca<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,137 0,113 0,136 0,019 0,065<br />
45
2 lentelės tęsinys<br />
Table 2 continued<br />
1 2 3 4 5 6<br />
2002 m.<br />
Kontrolė<br />
1,88 2,25 0,65 0,38 0,55<br />
Control<br />
Ca(NO 3<br />
) 2<br />
1,80 2,25 0,63 0,36 0,55<br />
Eksperimentinės trąšos 1,75 2,29 0,70 0,39 0,63<br />
Experimental fertilizers<br />
Kalcio vuksalis<br />
1,85 2,33 0,62 0,38 0,54<br />
Wuxal Ca<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,312 0,279 0,283 0,063 0,223<br />
2003 m.<br />
Kontrolė<br />
1,15 2,19 0,73 0,34 0,93<br />
Control<br />
Ca(NO 3<br />
) 2<br />
1,28 2,31 0,95 0,29 0,97<br />
Eksperimentinės trąšos 1,20 2,32 0,77 0,30 0,90<br />
Experimental fertilizers<br />
Kalcio vuksalis<br />
1,14 2,23 0,73 0,32 0,92<br />
Wuxal Ca<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,079 0,116 0,177 0,037 0,166<br />
Labai didelių vaisių cheminės sudėties pokyčių, nupurškus minėtomis trąšomis,<br />
nenustatyta. Kaip <strong>ir</strong> reikėjo tikėtis, didžiausios įtakos trąšos turėjo kalcio kiekiui:<br />
2001 m. jo padaugėjo patręšus kalcio salietra <strong>ir</strong> eksperimentinėmis kalcio trąšomis,<br />
o 2003 m. – patręšus visomis t<strong>ir</strong>tomis trąšomis (3 lentelė). 2002 m. obuoliuose buvo<br />
0,036–0,038 % kalcio. Esminių sk<strong>ir</strong>tumų, patręšus sk<strong>ir</strong>tingomis trąšomis, nenustatyta.<br />
3 lentelė. Per lapus purkštų kalcio trąšų įtaka ‘Šampion’ veislės obuolių cheminei<br />
sudėčiai <strong>ir</strong> elementų santykiams<br />
Table 3. Effect of foliar applied calcium fertilizers on ‘Shampion’ apple nutrient content<br />
and ratio<br />
Elementų kiekis vaisiuose<br />
Variantas<br />
Fruit nutrient content, %<br />
Treatment<br />
Ca N K Mg<br />
K/Ca Mg/Ca<br />
1 2 3 4 5 6 7<br />
2001 m.<br />
Kontrolė<br />
0,028 0,35 0,58 0,033 22 1,3<br />
Control<br />
Ca(NO 3<br />
) 2<br />
0,040 0,34 0,58 0,033 15 0,9<br />
Eksperimentinės trąšos 0,042 0,34 0,57 0,035 15 0,9<br />
Experimental fertilizers<br />
Kalcio vuksalis 0,030 0,36 0,65 0,035 22 1,0<br />
Wuxal Ca<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,0120 0,026 0,078 0,004 5,8 0,29<br />
46
3 lentelės tęsinys<br />
Table 3 continued<br />
1 2 3 4 5 6 7<br />
2002 m.<br />
Kontrolė<br />
0,037 0,34 0,52 0,034 14 0,9<br />
Control<br />
Ca(NO 3<br />
) 2<br />
0,038 0,32 0,62 0,035 16 0,9<br />
Eksperimentinės trąšos 0,035 0,34 0,52 0,033 15 0,9<br />
Experimental fertilizers<br />
Kalcio vuksalis 0,036 0,37 0,56 0,034 16 1,0<br />
Wuxal Ca<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,0090 0,05 0,090 0,0030 4,6 0,22<br />
2003 m.<br />
Kontrolė<br />
0,034 0,24 0,42 0,030 13 0,9<br />
Control<br />
Ca(NO 3<br />
) 2<br />
0,046 0,25 0,47 0,033 10 0,7<br />
Eksperimentinės trąšos 0,049 0,24 0,42 0,030 8 0,6<br />
Experimental fertilizers<br />
Kalcio vuksalis 0,045 0,21 0,42 0,029 9 0,7<br />
Wuxal Ca<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,0110 0,044 0,131 0,0050 4,0 0,20<br />
Kalcio trąšos turėjo įtakos K/Ca <strong>ir</strong> Mg/Ca santykiui obuoliuose. 2001 m. K/Ca<br />
santykis sumažėjo patręšus per lapus kalcio salietra <strong>ir</strong> eksperimentinėmis kalcio trąšomis,<br />
o 2003 m. – eksperimentinėmis trąšomis <strong>ir</strong> kalcio vuksaliu. Mg/Ca santykis,<br />
patręšus visomis t<strong>ir</strong>tomis trąšomis, sumažėjo 2001 <strong>ir</strong> 2003 m. 2002 m. jokių vaisių<br />
cheminės sudėties pokyčių nenustatyta.<br />
4 lentelė. Koreliacijos tarp elementų bei jų santykių ‘Šampion’ veislės obelų<br />
lapuose <strong>ir</strong> vaisiuose koeficientai<br />
Table 4. Correlation coefficients between leaf and fruit nutrients and the<strong>ir</strong> ratios in<br />
‘Shampion’ apple trees<br />
Rodiklis lapuose<br />
Indicator in leaves<br />
Rodiklis vaisiuose<br />
Indicator in fruits<br />
Ca<br />
K/Ca<br />
2001 m. 2002 m. 2003 m. 2001 m. 2002 m. 2003 m.<br />
N -0,003 -0,11 0,27 -0,01 0,45 -0,17<br />
K -0,19 -0,25 -0,02 0,29 0,52 0,21<br />
Ca 0,45 0,38 0,37 -0,49 -0,38 -0,19<br />
(K + Mg)/Ca -0,48 -0,37 -0,33 0,58* 0,47 0,42<br />
* koreliacijos koeficientas patikimas, kai tikimybės lygis P = 0,05<br />
* coefficient of correlation is statistically reliable at the probability level P = 0.05<br />
Kai kurių elementų ar jų tarpusavio santykių lapuose <strong>ir</strong> vaisiuose ryšys gali būti<br />
naudingas vaisių kokybės prognozėms. Atlikus mūsų tyrimus, paaiškėjo, kad statistiškai<br />
patikimų koreliacinių ryšių tarp atsk<strong>ir</strong>ų elementų kiekių lapuose <strong>ir</strong> vaisiuose daugeliu<br />
47
atvejų nebuvo. 2001 m. nustatyta teigiama priklausomybė tarp (K + Mg)/Ca santykio<br />
obelų lapuose <strong>ir</strong> K/Ca santykio vaisiuose. Kitais tyrimo metais tarp šių rodiklių stebimos<br />
priklausomybės tendencijos. Kaip tendencijas galima įvardyti ryšį tarp kalcio kiekių<br />
lapuose <strong>ir</strong> vaisiuose bei kalcio kiekio lapuose <strong>ir</strong> K/Ca santykio vaisiuose.<br />
Aptarimas. Mūsų tyrimų rezultatai rodo, kad kalcio trąšos turėjo įtakos kalcio<br />
kiekiui ‘Šampion’ veislės obelų lapuose <strong>ir</strong> vaisiuose. Trąšos kalcio kiekį vaisiuose<br />
padidino labiau negu lapuose. Esminis kalcio priedas lapuose buvo 5,5–11,3 %,<br />
vaisiuose – 32–50 %. Šiltais <strong>ir</strong> sausais 2002 m. kalcio trąšos neturėjo įtakos lapų <strong>ir</strong><br />
vaisių cheminei sudėčiai. Apie orų įtaką mitybai kalciu kalbama kitų tyrėjų darbuose<br />
(Wojcik, 1996; Švagždys, Viškelis, 1999).<br />
Optimalus K/Ca santykis įva<strong>ir</strong>ių veislių obuoliuose yra sk<strong>ir</strong>tingas. ‘Jonagold’ <strong>ir</strong><br />
‘Boskop’ veislių vaisiuose jis yra apie 15 (Wojcik, 1996; Tomala, 2001). K. Tomala<br />
(2001) duomenimis maždaug 2 % ‘Jonagold’ veislės obuolių serga poodine dėmėtlige,<br />
kai K/Ca santykis juose yra apie 28. Atlikdami vaisių laikymo tyrimus, nustatėme, kad,<br />
kai ‘Sinap Orlovskij’ veislės obuoliuose K/Ca santykis yra 12–16, poodine dėmėtlige<br />
serga tik 1,0–1,5 % obuolių. Minėtų elementų santykiui padidėjus vidutiniškai iki 25,<br />
sergančių obuolių buvo jau apie 24 % (Lanauskas, Kviklienė, 2006). K/Ca santykiui<br />
esant 8–22, poodine dėmėtlige sergančių ‘Šampion’ veislės obuolių buvo gerokai<br />
mažiau – 0–6 % (Lanauskas, Kviklienė, 2005). Mažiausias K/Ca santykis obuoliuose<br />
buvo normalaus <strong>dr</strong>ėgnio metais, didžiausias – šiltais <strong>ir</strong> sausais. Labiausiai poodine<br />
dėmėtlige s<strong>ir</strong>go sausų 2002 m. derliaus obuoliai. Kad saulėti <strong>ir</strong> sausi orai padidina<br />
kalio <strong>ir</strong> sumažina kalcio kiekį vaisiuose, buvo pastebėta <strong>ir</strong> kitų mokslininkų (Švagždys,<br />
Viškelis, 1999). Mg/Ca santykio kitimo tendencijos buvo panašios kaip <strong>ir</strong> K/Ca.<br />
Statistiškai patikimų priklausomumo ryšių tarp atsk<strong>ir</strong>ų elementų <strong>ir</strong> jų santykių<br />
lapuose <strong>ir</strong> vaisiuose nenustatėme, tačiau išryškėjo tendencijos, kad tarp (K + Mg)/Ca<br />
santykio lapuose <strong>ir</strong> K/Ca santykio vaisiuose yra teigiamas ryšys. Švagždys <strong>ir</strong> Viškelis<br />
(1999) pažymi, kad tarp minėtų elementų santykių lapuose <strong>ir</strong> vaisiuose yra stipri teigiama<br />
koreliacija. Apie sąryšį tarp K/Ca santykio <strong>ir</strong> poodine dėmėtlige sergančių vaisių<br />
kiekio mini dauguma tyrėjų (Holland, 1980; Wojcik, 1996; Tomala, 2001). Delver<br />
(1980) nurodo, kad ryšys tarp (K + Mg)/Ca santykio lapuose <strong>ir</strong> poodinės dėmėtligės<br />
požymių yra tik tais metais, kai ši liga labai išplitusi.<br />
T<strong>ir</strong>tų trąšų poveikis buvo panašus. AB „Achema“ eksperimentinėse kalcio trąšose<br />
esantis nedidelis magnio kiekis neturėjo jokio neigiamo poveikio <strong>ir</strong> Mg/Ca santykio<br />
vaisiuose nepadidino. Priešingai, Mg/Ca santykis obuoliuose, patręšus visomis t<strong>ir</strong>tomis<br />
trąšomis, dvejus tyrimo metus iš trejų sumažėjo. Didelis magnio kiekis gali sukelti<br />
į poodinę dėmėtligę panašius požymius (Retamales <strong>ir</strong> kt., 2001). AB „Achema“ pagamintomis<br />
eksperimentinėmis kalcio trąšomis purkšti per lapus yra gana patogu,<br />
nes jos yra skystos <strong>ir</strong> nereikia t<strong>ir</strong>pinti. 2007 metais AB „Achema“ tyrimams pateikė<br />
analogiškas kalcio trąšas, pagamintas iš kitų žaliavų <strong>ir</strong> taikant kitokią technologiją<br />
negu ankstesniais metais. Pastaruoju metu Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės<br />
institute t<strong>ir</strong>iamame kalcio nitrato t<strong>ir</strong>pale yra 14,7 % CaO.<br />
Išvados. 1. Kalcio trąšos turėjo nedidelę įtaką ‘Šampion’ veislės obelų lapų cheminei<br />
sudėčiai: kalcio salietra <strong>ir</strong> eksperimentinės trąšos kalcio kiekį padidino vieneriais<br />
tyrimo metais iš trejų – atitinkamai 11,3 <strong>ir</strong> 5,5 %.<br />
48
2. Eksperimentinės trąšos <strong>ir</strong> kalcio salietra kalcio kiekį vaisiuose padidino dvejais<br />
tyrimo metais iš trejų, kalcio vuksalis – vienais. Patręšus kalcio salietra, kalcio vaisiuose<br />
padaugėjo 35–43 %, patręšus eksperimentinėmis trąšomis – 44–50 %, kalcio<br />
vuksaliu – 32 %.<br />
3. Daugeliu atvejų statistiškai patikimų priklausomumo ryšių tarp atsk<strong>ir</strong>ų elementų<br />
<strong>ir</strong> jų santykių lapuose <strong>ir</strong> vaisiuose nenustatyta. Pastebėta tendencija, kad lapuose<br />
didėjant (K + Mg)/Ca santykiui, vaisiuose didėja K/Ca santykis.<br />
4. AB „Achema“ sukurtos eksperimentinės kalcio trąšos poveikiu prilygo kalcio<br />
salietrai <strong>ir</strong> kalcio vuksaliui.<br />
Gauta 2008 11 28<br />
Parengta spausdinti 2008 12 04<br />
Literatūra<br />
1. Ben J. 1997. Effect of the concentration of mineral constituents in apples on<br />
the<strong>ir</strong> postharvest quality and storage performance II. Relations between the concentration<br />
of mineral constituents in apples and some factors determining the<strong>ir</strong><br />
quality. Folia Horticulturae, 9(1): 51–57.<br />
2. Delver P. 1980. The use of leaf analysis in predicting storage quality of apples.<br />
Acta Horticulturae, 92: 367–368.<br />
3. Greene G. M., Smith C. B. 1980. The influence of calcium chloride rate and<br />
spray method on the calcium concentration of apple fruits. Acta Horticulturae,<br />
92: 316–317.<br />
4. Holland D. A. 1980. The prediction of bitter pit. Acta Horticulturae, 92: 380–<br />
382.<br />
5. Lanauskas J., Kviklienė N. 2005. Effect of calcium fertilizer sprays on storage<br />
quality of ‘Shampion’ apples. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 24(2): 20–28.<br />
6. Lanauskas J., Kviklienė N. 2006. Effect of calcium foliar application on some<br />
fruit quality characteristics of ‘Sinap Orlovskij’ apple. Agronomy Research,<br />
4(1): 31–36.<br />
7. Marcele R., Persijn E. 1980. Growth regulators and calcium accumulation in<br />
apple fruit. Acta Horticulturae, 92: 222.<br />
8. Piestrzeniewicz C., Tomala K., Dziuban Z. 2000. Prognozowanie gorzkiej<br />
plamistoúci podskórnej jabłek odmiany ‘Szampion’. Zeszyty naukowe institutu<br />
Sadownictwa i Kwiaciarstwa, 8: 309–318.<br />
9. Retamales J. B., León L., Tomala K. 2001. Methodological factors affecting the<br />
prediction of bitter pit through fruit infiltration with magnesium salts in the apple<br />
cv. ‘Braeburn’. Acta Horticulturae, 564: 97–104.<br />
10. Švagždys S., Viškelis P. 1999. T. Obelų mitybos <strong>ir</strong> vaisių kokybės tyrimas.<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 18(2): 25–33.<br />
11. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė, taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCİJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija, Kėdainių r.<br />
49
12. Tomala K. 2001. Dzialania zwiekszające zawartosc wapnia w jablkach. Pięknę<br />
owoce, 1: 12–17.<br />
13. Tomala K. 1997. Effects of calcium sprays on storage quality of ‘Šampion’ apples.<br />
Acta Horticulturae, 448: 59–66.<br />
14. Tomala K., Radecka D. 1997. Wplyw pozakorzeniowego nawozenia wapniem<br />
na jakosc i zdolnosc przechowalniczą jablek odminy Šampion. Wspolczesne<br />
trendy w agrotechnine sadow Jakosc owocow jako czynnik postępu w sadownictwie.<br />
Lublin, 87–91.<br />
15. Wiersum L. K. 1974. Soil cultivation and water supply. Acta Horticulturae, 45:<br />
17–20.<br />
16. Wojcik P. 1996. Sposoby zwiększania zawartosci wapnia w jablkach.<br />
Skierniewice.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Effect of calcium fertilizers on leaf and fruit chemical composition of apple<br />
tree cv. ‘Shampion’<br />
J. Lanauskas, N. Kviklienė<br />
Summary<br />
Effect of calcium fertilizers on ‘Shampion’ apple trees was tested at the Lithuanian<br />
Institute of Horticulture in 2001–2003. Calcium nitrate, experimental calcium fertilizers<br />
containing 13.9–14,2 % CaO and 0.5 % MgO and Wuxal Calcium were applied fivefold via<br />
leaves on apple trees of cv. ‘Shampion’ on rootstock M.9. The last two sprays were made with<br />
calcium chloride solution. The total rate of applied CaO in each treatment was 11.9 kg/ha.<br />
Calcium fertilizers had slight effect on leaf nutrient content of apple cv. ‘Shampion’.<br />
Calcium nitrate and experimental fertilizers increased leaf calcium content for two years<br />
of the experiment respectively by 11.3 % and 5.5 %. Experimental fertilizers and calcium<br />
nitrate affected apple calcium content for two years, Wuxal Calcium – for one year.<br />
Calcium nitrate increased fruit calcium content by 35–43 %, experimental fertilizers – by<br />
44–50 %, Wuxal Calcium – 32 %. Regular correlations between different nutrients and<br />
the<strong>ir</strong> ratios in leaves and fruits were not established in most cases. (K + Mg)/Ca ratio in<br />
leaves showed positive tendency with K/Ca ratio in fruits. Experimental fertilizers produced<br />
by stock company “Achema” had similar effect to calcium nitrate and Wuxal Calcium.<br />
Key words: apple trees, calcium, K/Ca ratio, (K + Mg)/Ca ratio, leaves, apples.<br />
50
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Epidemiology of bark diseases of apple tree in<br />
Lithuania<br />
Alma Valiuškaitė, Laimutis Raudonis<br />
Lithuanian Institute of Horticulture, Kauno 30, LT-54333 Babtai, Kaunas distr.,<br />
Lithuania, e-mail: l.raudonis@lsdi.lt<br />
The distribution, incidence of bark diseases and damage of different cultivars of apple<br />
trees by cold was studied in six major apple growing regions of the country depending on<br />
different geographical zones of the country in 2005 and 2008. The most severe (18.7–74.2 %)<br />
damage of apple trees by various necrosis was recorded in Panevėžys region, meanwhile the<br />
most damaged by European cancer was in Pasvalys region.<br />
The most sensitive to necrosis were ‘Shampion’, ‘Eliza’ and ‘Jeneva Early’ apple trees.<br />
These cultivars were the most damaged by cold. The lowest incidence of necrosis was<br />
in ‘Auksis’, ‘Ligol’, ‘Redkroft’, ‘Lodel’, ‘Cortland’, ‘Sinap Orlovskij’, ‘Konfetnoje’ and<br />
‘Delikates’.<br />
The highest incidence of European cancer was on ‘Shampion’, ‘Ligol’ and ‘Redkroft’<br />
cultivars.<br />
Key words: apple trees, bark diseases, cultivars, incidence, regions.<br />
Introduction. Bark diseases, especially European cancer of apple tree occur in<br />
Lithuania and other many countries where apple trees are grown widely. The incidence<br />
of different bark necrosis caused by various micromycetes has been recognized as a<br />
serious problem in many countries (Rašinskienė, 1998; Rašinskienė, Raudonis, 1998;<br />
Cooke, 1999; Latorre et al., 2002; Романченко, Дроздовский, 1998). Bark diseases<br />
of apple tree cause big losses of apple production, because the trees are very sensitive<br />
to the fluctuation of temperature and other stress factors, which affect the reduced<br />
fruit tree resistance to pathogens (Xu, 1998; Latorre et al., 2002). Integrated disease<br />
management is based on the use of different methods, including chemical control,<br />
which is the most practical. Meanwhile there are not enough available registered<br />
chemical compounds for control of bark diseases. The inoculums of infection can<br />
be reduced by elimination or pruning of cancered wood. After such pruning Nectria<br />
galligena causing European cancer can produce peritecia, which release ascospores<br />
and increase infection level even two years later after pruning (Galvydis, Rašinskienė,<br />
1999; Rašinskienė, Raudonis, 1998; Rašinskienė, 1998). European cancer is a wound<br />
parasite and enters the host through natural or artificial wounds. Important entry sites<br />
include leaf scars, pruning wounds, fruit scars due to detachment of fruits and lesions<br />
51
caused by Venturia inaequalis (Xu, Butt, 1994). Ascospores are dispersed by both<br />
rain and wind and after infection into the host, colonization of pathogen leads to the<br />
cancers and the<strong>ir</strong> expansion (Butt et al., 1994). The studies at Horticultural Research<br />
International East Malling showed that disease severity depended on different cultivar<br />
susceptibility to European cancer and type of inoculation (Butt et al., 1994). Cultivar<br />
resistance to bark diseases is important factor for the reduction of the development<br />
of pathogens, meanwhile climatic changes makes more favorable conditions for<br />
bark diseases development (Xu, 1998). There were carried out some experiments on<br />
evaluation of several different control means against pathogens of European cancer<br />
in Lithuania (Galvydis, 1996; Galvydis, Rašinskienė, 1995; Galvydis et al., 1997).<br />
Nevertheless, there are not enough information on the distributions of bark diseases<br />
depending on different and regions of the country. Some experiments were carried out<br />
on resistance of different cultivars of apple tree to European cancer (Gelvonauskienė<br />
et al., 2006; Sasnauskas et al., 2006).<br />
Therefore, the objective of this study was to evaluate the distribution of bark<br />
diseases depending on different cultivars and regions of Lithuania.<br />
Object, methods and conditions. The distribution, incidence of bark diseases<br />
and damage of fruit trees by cold was studied in six major apple growing regions of<br />
the county depending on different geographical zones of the country in 2005 and 2008.<br />
The diseases were evaluated in Panevėžys, Pasvalys, Anykščiai, Alytus, Šilutė and<br />
Kretinga regions. Assessments were made in May–June. The number of wounds of<br />
bark diseases and wounds caused by cold on 1 or 2 year old wood from <strong>100</strong> fruit trees<br />
was counted and % of incidence of the diseases and % of cold damages calculated:<br />
P = a × <strong>100</strong>/N; P – disease incidence or cold damages; a – number of damaged trees;<br />
N – total assessed trees. The average in each region and mean average in the country<br />
of disease incidence was calculated. Internet based pest and disease warning system<br />
iMETOS (Pessl Instruments, Austria) was used for the record of meteorological data<br />
in 2008 (Table 1).<br />
Table 1. Meteorological conditions in different regions in 2007–2008<br />
1 lentelė. Meteorologinės sąlygos sk<strong>ir</strong>tinguose regionuose 2007–2008 m.<br />
Month<br />
Mėnuo<br />
October<br />
Spalis<br />
November<br />
Lapkritis<br />
December<br />
Gruodis<br />
Mean a<strong>ir</strong> temperature<br />
Vid. oro temperatūra (°C)<br />
Precipitation<br />
Krituliai (mm)<br />
Panevėžys Pasvalys Alytus Anykščiai Panevėžys Pasvalys Alytus Anykščiai<br />
1 2 3 4 5 6 7 8 9<br />
2007<br />
7.1 5.6 5.9 5.4 84.6 63.2 27.2 93.0<br />
0.6 -0.5 -0.8 0.9 51.0 49.0 28.0 30.6<br />
0.65 0.65 -1.32 1.77 0,2 17.8 17.2 5,4<br />
52
Table 1 continued<br />
1 lentelės tęsinys<br />
January<br />
Sausis<br />
February<br />
Vasaris<br />
March<br />
Kovas<br />
April<br />
Balandis<br />
May<br />
Gegužė<br />
June<br />
B<strong>ir</strong>želis<br />
July<br />
Liepa<br />
August<br />
Rugpjūtis<br />
September<br />
Rugsėjis<br />
1 2 3 4 5 6 7 8 9<br />
2008<br />
-0.89 -1.96 -2.24 -2.42 0 29.6 55.2 0<br />
1.65 0.55 0.2 -0.23 0 35 36 12.2<br />
2.08 0.74 0.82 0.44 0 57.4 45 49.2<br />
8.24 6.65 7.01 6.37 42.4 53.4 44.2 52<br />
11.54 10.05 10.18 9.26 21.8 15.8 98.6 31.4<br />
15.43 13.71 14.3 13.26 72.6 33 77.8 61<br />
17.5 15.72 16 15.53 69 58 99.2 68<br />
17.41 15.62 16.02 15.61 138.6 2.2 62.6 109.8<br />
11.19 9.59 10.12 9.4 15.6 0 6.4 11.6<br />
Results and discussion. The incidence of bark diseases in apple orchards varied<br />
in different regions of Lithuania (Table 2). The most severe (18.7 %) damage by<br />
various necrosis was recorded in Panevėžys and Alytus regions in 2005. In Pasvalys,<br />
Šilutė and Kretinga the incidence of necrosis was lowest and ranged from 4.7 till<br />
5.2 %. The most infected by European cancer apple trees were in Pasvalys (50.0 %).<br />
Less than average number of trees were cancered in Alytus, Panevėžys, Šilutė and<br />
Kretinga regions. Apple trees were examined for evaluation of bark diseases in four<br />
regions in 2008 (Table 2).<br />
Table 2. The incidence of bark diseases of apple tree in different regions in<br />
2005<br />
2 lentelė. Obelų žievės ligų paplitimas įva<strong>ir</strong>iuose regionuose 2005 m.<br />
Regions<br />
Regionai<br />
The incidence of bark diseases<br />
Žievės ligų paplitimas (%)<br />
necrosis<br />
european cancer<br />
nekrozės<br />
paprastasis vėžys<br />
Damaged by cold<br />
Pašalusių kamienų (%)<br />
1 2 3 4<br />
2005<br />
Panevėžys 18.7 c 0.8 a 25.0 b<br />
Pasvalys 4.9 a 50.0 d 25.0 b<br />
Alytus 10.0 b 10.3 bc 66.7 c<br />
Šilutė 5.2 a 4.5 b 66.7 c<br />
Kretinga 4.7 a 3.3 b 0<br />
On av. / Vid. 8.7 13.8 46.7<br />
53
Table 2 continued<br />
2 lentelės tęsinys<br />
1 2 3 4<br />
2008<br />
Panevėžys 74.2 d 1.0 ab 75.0 b<br />
Pasvalys 24.0 c 11.2 c 72.7 b<br />
Anykščiai 8.8 b 0 a 80.0 c<br />
Alytus 4.0 a 0 a 60.0 a<br />
On av. / Vid. 27.8 3.1 71.9<br />
Higher incidence of various necrosis was recorded in 2008 comparing with 2005,<br />
meanwhile lower incidence by European cancer was in 2008. The most infected apple<br />
trees by necrosis were in Panevėžys region in 2008. In Pasvalys region infection was<br />
medium; low incidence of necrosis was recorded in Anykščiai and Alytus regions.<br />
The higher number of fruit trees damaged by cold was in 2008 comparing with 2005.<br />
There were damaged by cold on average 46.7 % in 2005 and 71.9 % in 2008. The<br />
incidence of bark diseases in different regions of Lithuania was studied for the f<strong>ir</strong>st<br />
time. The difference of the incidence of the diseases in various regions can be explained<br />
by different metrological conditions for the development of diseases, because for the<br />
bark diseases and European cancer sufficient amount of wetness and a<strong>ir</strong> temperature is<br />
requ<strong>ir</strong>ed (Xu, Butt, 1994). In comparison the difference of the development of European<br />
cancer was demonstrated in different countries, depending on different conditions for<br />
the disease development (Xu, Butt, 1994).<br />
The incidence of bark diseases varied considerably among different cultivars<br />
(Table 3). On average there were damaged 7.2 and 27.5 % in 2005 and 2008,<br />
respectively. The most sensitive to necrosis were ‘Shampion’, ‘Eliza’ and ‘Jeneva<br />
Early’ apple trees during both experimental years. These cultivars were the most<br />
damaged by cold. Internet warning systems for record of meteorological data was<br />
started to use only in 2007, therefore there are not available mean a<strong>ir</strong> temperature<br />
in 2005. According to other authors the coldest are Anykščiai and Pasvalys regions<br />
and ‘Jonagold’, ‘Shampion’, ‘Alva’, ‘Ligol’ and ‘Lodel’ apple trees were the most<br />
damaged by winter cold in 2006–2007 (Uselis et al., 2008). Higher incidence of necrosis<br />
than the average was recorded on ‘Paulared’ and ‘Lobo’ in 2008. Other authors<br />
have stated that the most sensitive cultivars are ‘Close’, ‘Noris’, ‘Kortland’, ‘Slava<br />
Peremožcam’, ‘Uelsi’, ‘Melba’, ‘Red Melb’, ‘Shampion’, ‘Elisa’ (Valiuškaitė et al.,<br />
2003; Романченко, Дроздовский, 1998; Galvydis, Rašinskienė, 1999). The lowest<br />
incidence of necrosis was in ‘Auksis’, ‘Ligol’, ‘Redkroft’, ‘Lodel’, ‘Kortland’, ‘Sinap<br />
Orlovskij’, ‘Konfetnoje’ and ‘Delikates’. European cancer on average damaged 7.8<br />
and 9.9 % in 2005 and 2008, respectively. The highest incidence of European cancer<br />
was on ‘Shampion’ and ‘Ligol’ in 2005 and ‘Redkroft’ in 2008 cultivars. Slightly or<br />
no damage by the disease was recorded on ‘Jeneva Early’, ‘Eliza’, ‘Delikates’, ‘Sinap<br />
Orlovskij’, ‘Konfetnoje’, ‘Paulared’, ‘Lobo’, ‘Kortland’ and ‘Lodel’ cultivars.<br />
54
Table 3. The incidence of bark diseases on different cultivars of apple tree in<br />
2005<br />
3 lentelė. Įva<strong>ir</strong>ių veislių obelų žievės ligų paplitimas 2005 m.<br />
Variety<br />
Veislė<br />
The incidence of bark diseases<br />
Žievės ligų paplitimas (%)<br />
necrosis european cancer paprastasis<br />
vėžys<br />
nekrozės<br />
2005<br />
55<br />
Damaged by cold<br />
Pašalusių kamienų (%)<br />
‘Shampion’ 25.4 d 18.8 d 50.0 b<br />
‘Eliza’ 9.1 c 5.0 c 50.0 b<br />
‘Jeneva Early’ 8.3 c 1.7 ab <strong>100</strong> c<br />
‘Delikates’ 7.1 bc 1.2 ab 0 a<br />
‘Auksis’ 4.0 b 7.3 c 0 a<br />
‘Ligol’ 0.9 a 28.0 e 50.0 b<br />
‘Sinap Orlovskij’ 2.2 ab 0 a 0 a<br />
‘Konfetnoje’ 0.8 a 0 a 0 a<br />
On av. / Vid. 7.2 7.8 31.3<br />
2008<br />
‘Shampion’ 58.0 ef 0 a <strong>100</strong> d<br />
‘Eliza’ 60.0 f 0 a <strong>100</strong> d<br />
‘Jeneva Early’ 86.7 g 0 a <strong>100</strong> d<br />
‘Delikates’ 25.3 cd 2.7 c 66.7 c<br />
‘Auksis’ 2.7 b 1.3 b 66.7 c<br />
‘Ligol’ 12.0 c 4.0 cd <strong>100</strong><br />
‘Paulared’ 41.6 e 0 a 50.0 b<br />
‘Lobo’ 31.6 d 0 a 33.3 a<br />
‘Cortland’ 14.7 c 1.3 b 33.3 a<br />
‘Redkroft’ 0 a <strong>100</strong> e <strong>100</strong> d<br />
‘Lodel’ 0 a 0 a <strong>100</strong> d<br />
On av. / Vid. 27.5 9.9 77.3<br />
Conclusions. 1. The most severe (18.7–74.2 %) damage of apple trees by various<br />
necrosis was recorded in Panevėžys region, meanwhile the most damaged apple trees<br />
(11.2–50.0 %) by European cancer were in Pasvalys region.<br />
2. The most sensitive to necrosis were ‘Shampion’, ‘Eliza’ and ‘Jeneva Early’<br />
apple trees. These cultivars were the most damaged by cold. The lowest incidence of<br />
necrosis was in ‘Auksis’, ‘Ligol’, ‘Redkroft’, ‘Lodel’, ‘Kortland’, ‘Sinap Orlovskij’,<br />
‘Konfetnoje’ and ‘Delikates’.<br />
3. The highest incidence of European cancer on average was on ‘Shampion’,<br />
‘Ligol’ and ‘Redkroft’ cultivars.<br />
Padėka. Dėkojame Lietuvos valstybiniam mokslo <strong>ir</strong> studijų fondui, rėmusiam<br />
šį darbą.<br />
Gauta 2008 11 24<br />
Parengta spausdinti 2008 12 05
References<br />
1. Butt D. J., Gunn N. D., Xu X. M. 1994. Release of Neotria galligena spores from<br />
apple cancers. Norwegian journal of agricultural sciences, 17: 308–316.<br />
2. Cooke L. R. 1999. The influence of fungicide sprays on infection of apple cv.<br />
Bramley’s seedling by Nectria galligena. European Journal of Plant Pathology,<br />
105: 783–790.<br />
3. Galvydis J. 1996. Kai kurių medžiagų poveikis Nectria galligena Bres. paprastuoju<br />
vaismedžių vėžiu sergančioms obelims. Žemės ūkio mokslai, 1: 82–89.<br />
4. Galvydis J., Rašinskienė A. 1995. Rozprestrzenisne się raka zwyczajnego <strong>dr</strong>zew<br />
owocowych na Litwe. Materialy Ogonopolskiej Konferencji Naukowej “Nauka<br />
Praktice Ogrodiczej”. Akademia Rolnicza, Lublin, 249–252.<br />
5. Galvydis J., Rašinskienė A. 1999. Wystepowanie grzybov powodujacych choroby<br />
kory jabloni na Litwie. Materialy XIII Ogolnopolskiego Zjazdu Naukowego<br />
“Hodovla Ogrodni-czych u progu XXI vieku”. Akademia Rolnicza, Lublin,<br />
563–566.<br />
6. Galvydis J., Smitienė G., Meškelevičiūtė R. 1997. Sveikų <strong>ir</strong> paprastuoju vaismedžių<br />
vėžiu (Nectria galligena Bres.) sergančių obelų anatominės sandaros<br />
ypatumai. Žemės ūkio mokslai, 4: 46–52.<br />
7. Gelvonauskienė D., Sasnauskas A., Gelvonauskis B., Šikšnianienė J. B.,<br />
Šabajevienė G., Duchovskis P. 2006. Investigation of biological important traits<br />
of apple selections. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 25(4): 20–31.<br />
8. Latorre B. A., Rioja M. E., Lillo C., Muñoz M. 2002. The effect of temperature<br />
and wetness duration on infection and a warning system for European canker<br />
(Nectria galligena) of apple in Chile. Crop Protection, 21(4): 285–291.<br />
9. Rašinskienė A. 1998. Obelų žievės ligų <strong>ir</strong> paprastojo vėžio tyrimai <strong>ir</strong> gydymas.<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 17(1): 53–60.<br />
10. Rašinskienė A., Raudonis L. 1998. Efficiency of control against pest and diseases<br />
of apple-trees on M26 rootstock. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 17(4):<br />
65–73.<br />
11. Sasnauskas A., Gelvonauskienė D., Gelvonauskis B., Bendokas V., Baniulis D.<br />
2006. Resistance to fungal diseases of apple cultivars and hybrids in Lithuania.<br />
Agronomy research, 4: 349–352.<br />
12. Uselis N., Kviklys D., Lanauskas J., Kviklienė N., Buskienė L., Sasnauskas A.<br />
2008. Sodo augalų žiemojimo <strong>ir</strong> šalnų poveikio įvertinimas sk<strong>ir</strong>tingose šalies<br />
agroklimato zonose. Sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės mokslo tyrimai, 21: 3–11.<br />
13. Valiuškaitė A., Rašinskienė A., Uselis N., Raudonis L. 2003. Investigation of<br />
apple canker (Nectria galligena Bres.) in intensive medium dwarf apple orchard.<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 22(3): 194–200.<br />
14. Xu X. M., Butt D. J., Ridout M. S. 1998. The effects of inoculum dose, duration<br />
of wet period, temperature and wound age on infection by Nectria galligena of<br />
pruning wounds on apple. European journal of plant pathology, 104 (5): 511–519.<br />
15. Xu X. M., Butt D. 1994. The biology and epidemiology of Nectria galligena<br />
and an infection warning system. Norwegian journal of agricultural sciences, 17:<br />
317–324.<br />
56
16. Романченко Т. И., Дроздовский Э. М. 1998. Болезни коры и древесины<br />
плодовых в садах и питомниках Центральной России. Тезисы докладов<br />
кoнφeрeнции „Актуальные вопросы теории и практики защиты плодовых<br />
и ягодных культур от вредных организмов в условиях многоукладности<br />
сельского хозяйства“, 227–231.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. MOKSLO DARBAI. 2008. 27(4).<br />
Obelų žievės ligų epidemiologija Lietuvos soduose<br />
A. Valiuškaitė, L. Raudonis<br />
Santrauka<br />
2005 <strong>ir</strong> 2008 m. t<strong>ir</strong>tas sk<strong>ir</strong>tingų veislių obelų žievės ligų paplitimas, žalingumas <strong>ir</strong><br />
vaismedžių pašalimas įva<strong>ir</strong>iuose šalies regionuose. Daugiausia (18,7–74,2 %) žievės ligomis<br />
obelys s<strong>ir</strong>go Panevėžio, o paprastuoju vėžiu – Pasvalio regione. Labiausiai žievės<br />
ligos pažeidė ‘Shampion’, ‘Eliza’ <strong>ir</strong> ‘Jeneva Early’ veislių obelis. Šių veislių obelys<br />
labiausiai nukentėjo <strong>ir</strong> nuo šalčių. Mažiausiai žievės ligomis s<strong>ir</strong>go ‘Auksio’, ‘Ligol’,<br />
‘Redkroft’, ‘Lodel’, ‘Kortland’, ‘Sinap Orlovskij’, ‘Konfetnoje’ <strong>ir</strong> ‘Delikates’ veislių<br />
obelys. Paprastasis vėžys labiausiai pažeidė ‘Shampion’, ‘Ligol’ <strong>ir</strong> ‘Redkroft’ veislių obelis.<br />
Reikšminiai žodžiai: obelys, paplitimas, rajonas, veislės, žievės ligos.<br />
57
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Sk<strong>ir</strong>tingų Ribes nigrum veislių uogų ekstraktų, turtingų<br />
antocianinų, antimikrobinis aktyvumas<br />
Julius Liobikas 1 , Sigutė Liegiūtė 2 , Daiva Majienė 1 ,<br />
Sonata Trumbeckaitė 1 , Vidmantas Bendokas 3 ,<br />
Dalia Marija Kopustinskienė 1 , Tadeušas Šikšnianas 3 ,<br />
Nijolė Anisimovienė 4<br />
1<br />
Biochemijos laboratorija, Biomedicininių tyrimų institutas, Kauno medicinos<br />
universitetas, LT–50009 Kaunas, el. paštas: ljulius@vector.kmu.lt<br />
2<br />
Mikrobiologijos kate<strong>dr</strong>a, Kauno medicinos universitetas, Kaunas<br />
3<br />
Sodo augalų genetikos <strong>ir</strong> biotechnologijos skyrius, Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong><br />
daržininkystės institutas, Kauno g. 30, LT-54333, Kauno r.<br />
4<br />
Augalų fiziologijos laboratorija, Botanikos institutas, Vilnius<br />
Antocianinai yra polifenoliniai natūralūs pigmentai, kurių yra įva<strong>ir</strong>iose augalų dalyse. Jie<br />
slopina uždegimą, saugo nuo v<strong>ir</strong>usų <strong>ir</strong> mikrobų, veikia kaip antioksidantai. Buvo t<strong>ir</strong>ta juodųjų<br />
serbentų veislių ‘Joniniai’, ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ dviejų sunokimo laipsnių uogų (nokimo<br />
pradžia <strong>ir</strong> pers<strong>ir</strong>pusios uogos) kiekybinė sudėtis <strong>ir</strong> ekstraktų, kuriuose gausu antocianinų,<br />
kokybinis poveikis etaloninių bakterijų augimui. Nustatyta, kad visų t<strong>ir</strong>tų serbentų veislių <strong>ir</strong><br />
sk<strong>ir</strong>tingo uogų sunokimo laipsnio ekstraktai, kuriuose gausu antocianinų, slopino <strong>ir</strong> gramteigiamų,<br />
<strong>ir</strong> gramneigiamų t<strong>ir</strong>tų bakterijų kultūrų augimą. Cianidin-3-O-gliukozidui, pagal kurį<br />
buvo standartizuojami juodųjų serbentų uogų ekstraktai, jautresnės buvo t<strong>ir</strong>tų gramneigiamų<br />
bakterijų kultūros. Antocianinus, kaip antimikrobinių savybių turinčius junginius, galima<br />
naudoti maisto <strong>ir</strong> farmacijos pramonėje <strong>ir</strong> siekiant ilgiau išlaikyti maisto produktus.<br />
Reikšminiai žodžiai: antimikrobinis poveikis, antocianinai, cianidin-3-gliukozidas,<br />
juodieji serbentai, kokybinė analizė, uogos.<br />
Įvadas. Antocianinai – tai raudonai mėlynų pigmentų grupė, prisk<strong>ir</strong>iama flavonoidams<br />
(Havsteen, 2002). Šiems pigmentams būdingas didelis farmakologinis aktyvumas.<br />
Nustatyta, kad jie slopina uždegimus, saugo nuo v<strong>ir</strong>usų <strong>ir</strong> mikrobų, veikia kaip<br />
antioksidantai (Gee <strong>ir</strong> kt., 2001; Kasparavičienė, 2003). Taip pat yra įrodyta, kad jie<br />
skatina pigmento rodopsino sintezę, saugo akies lęšiuką nuo ligas sukeliančių fermentų<br />
poveikio, stabdo kataraktos vystymąsi. Antocianinai apsaugo kraujagysles, mažina jų<br />
sienelių paburkimą, slopina trombocitų susidarymą, mažina galimybę sus<strong>ir</strong>gti skleroze,<br />
veikia kaip antioksidantai, saugantys ląsteles <strong>ir</strong> membranas nuo žalingo laisvųjų<br />
radikalų poveikio. Dėl plataus antocianinų farmakologinio poveikio jais susidomėta ne<br />
59
tik farmacijos pramonėje, bet <strong>ir</strong> kaip natūraliais konservantais, vartojamais farmacijos<br />
<strong>ir</strong> maisto pramonėje (Veteikytė <strong>ir</strong> kt., 2002; Briedis <strong>ir</strong> kt., 2003).<br />
Antocianinų dažniausiai randama vaisiuose, uogose <strong>ir</strong> daržovėse, kuriuos<br />
žmonės vartoja maistui. Šiuo metu gaminami maisto pramonei sk<strong>ir</strong>ti ekstraktai iš<br />
juodųjų serbentų (Ribes nigrum) <strong>ir</strong> juodauogio šeivamedžio (Sambucus nigra) uogų.<br />
Pastaraisiais metais susidomėjimas antocianinais <strong>ir</strong> jų šaltiniais didėja, jie vis dažniau<br />
naudojami sveikatai naudingiems maisto produktams gaminti (Giusti <strong>ir</strong> Wrolstad,<br />
2003). Antocianinų preparatai naudojami regėjimui gerinti, š<strong>ir</strong>dies <strong>ir</strong> kraujagyslių ligų<br />
profilaktikai (Davies, 2004).<br />
Nuo tamsiai mėlynos iki juodos spalvos uogose gausu antocianinų, jos efektyviai<br />
saugo nuo mikrobų (Vuorela <strong>ir</strong> kt., 2005). Žinoma, kad antocianinų turtingi įva<strong>ir</strong>ių<br />
uogų ekstraktai slopina gramneigiamų <strong>ir</strong> gramteigiamų bakterijų augimą. Daugelis<br />
šių bakterijų yra normali žmogaus mikroflora, tačiau tam tikromis sąlygomis jos gali<br />
sukelti uždegimus ar net ben<strong>dr</strong>inę (generalizuotą) infekciją – sepsį. Nustatyta, kad<br />
šios veikliosios medžiagos slopina Helicobacter pylori, kuri yra gastritų, skrandžio <strong>ir</strong><br />
dvylikap<strong>ir</strong>štės žarnos opos bei skrandžio vėžio sukėlėja, įsitv<strong>ir</strong>tinimą skrandžio gleivinėje<br />
(Nohynek <strong>ir</strong> kt., 2006). Taip pat yra duomenų, kad antocianinų turtingi įva<strong>ir</strong>ių<br />
uogų ekstraktai slopina Escherichia coli <strong>ir</strong> Staphylococcus aureus kultūrų augimą.<br />
Nors šios bakterijos priklauso įprastų žmogaus žarnyno bakterijų grupei, tačiau tam<br />
tikromis sąlygomis jos gali sukelti urologines ligas, odos <strong>ir</strong> kitas infekcijas. Be to,<br />
antocianinai slopina net <strong>ir</strong> Salmonella enteritidis, turinčios nuo kenksmingo išorinių<br />
veiksnių poveikio apsaugantį apvalkalėlį, augimą (Puupponen-Pimiä <strong>ir</strong> kt., 2001;<br />
Puupponen-Pimiä <strong>ir</strong> kt., 2005; Nohynek <strong>ir</strong> kt., 2006). Deja, antocianinų turtingų uogų<br />
ekstraktų antimikrobinio poveikio tyrimai neišsamūs <strong>ir</strong> dar nenustatyta, kokios uogų<br />
ekstraktų sudedamosios dalys labiausiai saugo nuo mikrobų poveikio.<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti juodųjų serbentų veislių ‘Joniniai’, ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben<br />
T<strong>ir</strong>ran’ dviejų sunokimo laipsnių uogų (nokimo pradžia <strong>ir</strong> pers<strong>ir</strong>pusios uogos) ekstraktų,<br />
kuriuose gausu antocianinų, kokybinį poveikį etaloninių bakterijų augimui.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Šiame darbe antocianinų turtingiems ekstraktams<br />
paruošti naudotos ‘Joninių’, ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ juodųjų serbentų<br />
veislių dviejų sunokimo laipsnių uogos: I – nokimo pradžia, II – pers<strong>ir</strong>pusios uogos.<br />
Surinktos uogos (po <strong>100</strong> g kiekvienos veislės uogų) buvo užšaldytos <strong>ir</strong> laikomos –<br />
80 °C temperatūroje.<br />
Ekstraktai buvo ruošiami sutrintas serbentų uogas 16 val. inkubuojant vandeniniame<br />
92 % metanolio t<strong>ir</strong>pale, parūgštintame 0,1 N HCl, 4 °C temperatūroje tamsoje<br />
<strong>ir</strong> nuolat purtant. Ekstraktai nuo uogų likučių buvo atsk<strong>ir</strong>ti vakuuminės filtracijos būdu<br />
per 0,22 <strong>ir</strong> 0,12 µm porų skersmens membraninius filtrus (Millipore). Antocianinų<br />
kiekis gautuose uogų ekstraktuose nustatytas spektrofotometriškai pH diferenciniu<br />
metodu pagal absorbciją, esant 520 <strong>ir</strong> 700 nm bangos ilgiui, <strong>ir</strong> išreikštas cianidin-3-<br />
O-gliukozido chlorido (C-3-G) kiekiu.<br />
Antimikrobinis antocianinų turtingų uogų ekstraktų <strong>ir</strong> chemiškai gryno komercinio<br />
C-3-G (ChromaDex) preparato vandeninio t<strong>ir</strong>palo kokybės tyrimas buvo atliktas<br />
su gramteigiamų bakterijų (Staphylococcus aureus ATCC 25923 <strong>ir</strong> Enterococcus<br />
feacalis ATCC 29212) <strong>ir</strong> gramneigiamų bakterijų (Escherichia coli ATCC 25922,<br />
Pseudomonas aeruginosa ATCC 9027, Salmonella enteritidis ATCC 13076 <strong>ir</strong> Shigella<br />
60
flexneri ATCC 12022) kultūromis. Paruoštos etaloninių mikroorganizmų kultūrų<br />
suspensijos po 0,1 ml (atitinkamai 1,5 <strong>ir</strong> 3 × 107 kolonijas sudarančių vienetų/ml)<br />
buvo išsėtos į 5 % kraujo agaro (OXOID CM 055) <strong>ir</strong> Mueller-Hinton agaro (OXOID<br />
CM 337) terpes. Pasėjus mikroorganizmų kultūrų suspensijas, ant terpės pav<strong>ir</strong>šiaus<br />
buvo užpilta po <strong>100</strong> µl antocianinų turtingo I <strong>ir</strong> II sunokimo laipsnių juodųjų serbentų<br />
uogų ekstraktų: <strong>100</strong> µl ekstrakto buvo atitinkamai 4,58 <strong>ir</strong> 14,7 µg (‘Joniniai’), 4,82<br />
<strong>ir</strong> 74,8 µg (‘Ben Lomond’) bei 7,62 <strong>ir</strong> 83,3 µg (‘Ben T<strong>ir</strong>ran’) C-3-G. Komercinio<br />
C-3-G preparato ant terpės pav<strong>ir</strong>šiaus buvo užpilta po 10 µl t<strong>ir</strong>palo (50,0 µg C-3-G).<br />
Po 24 val. bakterijų pasėlių inkubavimo 37 °C temperatūroje buvo įvertintas t<strong>ir</strong>iamų<br />
ekstraktų <strong>ir</strong> gryno preparato t<strong>ir</strong>palo poveikis bakterijų kultūroms: 1) mikroorganizmai<br />
buvo laikomi atspariais antocianinams, jeigu augo t<strong>ir</strong>palo lašinimo <strong>ir</strong> difuzijos į agarą<br />
zonoje; 2) mikroorganizmai buvo laikomi silpnai jautriais antocianinams, jeigu augo<br />
pavienės mikroorganizmų kolonijos t<strong>ir</strong>palo užlašinimo <strong>ir</strong> difuzijos į agarą zonoje; 3)<br />
mikroorganizmai buvo laikomi jautriais antocianinams, jeigu neaugo t<strong>ir</strong>palo užlašinimo<br />
<strong>ir</strong> difuzijos į agarą zonoje.<br />
Rezultatai. Gauti rezultatai parodė, kad I sunokimo laipsnio etape <strong>100</strong> g ‘Joninių’<br />
<strong>ir</strong> ‘Ben Lomond’ veislių uogų yra sukaupta 110–116 mg antocianinų. ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ veislės<br />
uogose šiame etape aptinkamas antocianinų kiekis svyruoja nuo 153,60 iki 162,46<br />
mg/<strong>100</strong> g žalios masės (1 pav.). T<strong>ir</strong>iamo periodo pabaigoje (II sunokimo laipsnio etapas)<br />
mažiausias antocianinų kiekis (vidutiniškai 380,83 mg/<strong>100</strong> g) aptiktas ‘Joninių’ veislės<br />
uogose. Šio sunokimo laipsnio ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ veislių uogose sukaupiami<br />
didesni antocianinų kiekiai – iki 800 mg antocianinų <strong>100</strong> g žalios masės.<br />
1 pav. Antocianinų kiekio sk<strong>ir</strong>tingų veislių juodųjų serbentų uogose palyginimas<br />
Fig. 1. Comparison of anthocyanin quantity in black currant berries from<br />
different ripeness stage<br />
61
Buvo nustatyta, kad pagal sukaupiamų antocianinų kiekį t<strong>ir</strong>tas veisles galima<br />
išdėstyti tokia tvarka: ‘Joniniai’, ‘Ben Lomond’, ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’.<br />
Kokybinis antocianinų turtingų uogų ekstraktų antibakterinio poveikio įvertinimas<br />
difuzijos į kraujo <strong>ir</strong> Mueller-Hinton agarą metodu parodė, kad visų t<strong>ir</strong>tų serbentų veislių<br />
uogų <strong>100</strong> µl antocianinų ekstraktai, nesvarbu, koks uogų sunokimo laipsnis, slopino<br />
<strong>ir</strong> gramteigiamų bakterijų Staphylococcus aureus, Enterococcus faecalis <strong>ir</strong> gramneigiamų<br />
bakterijų Escherichia coli, Pseudomonas aeruginosa, Salmonella enteritidis <strong>ir</strong><br />
Shigella flexneri augimą (lentelė). C-3-G antibakterinis poveikis buvo nevienareikšmis:<br />
jautriausios C-3-G poveikiui buvo gramneigiamos patogeninės bakterijos Salmonella<br />
enteritidis (1 lentelė). Šių bakterijų augimas buvo visiškai nuslopintas. Tai rodo skai<strong>dr</strong>i<br />
zona C-3-G t<strong>ir</strong>palo užlašinimo vietoje (2 pav.). Escherichia coli, Pseudomonas aeruginosa<br />
<strong>ir</strong> Staphylococcus aureus buvo silpnai jautrios, o Enterococcus faecalis <strong>ir</strong> Shigella<br />
flexneri buvo atspariausios antimikrobiniam C-3-G poveikiui (2 pav., lentelė).<br />
Lentelė. Antocianinų turtingų juodųjų serbentų uogų ekstraktų <strong>ir</strong> cianidin-3-Ogliukozido<br />
poveikis etaloninių mikroorganizmų kultūroms<br />
Table. Effect of anthocyanin-rich extracts from berries of black currant and of cianidine-<br />
3-O-glucoside on test microorganism culture<br />
Etaloninės mikroorganizmų kultūros<br />
Test microorganism culture<br />
Juodųjų serbentų veislės <strong>ir</strong> uogų sunokimo<br />
laipsniai<br />
Black currant varieties and degrees of<br />
berry ripeness<br />
Komercinis<br />
preparatas<br />
Commercial<br />
preparation<br />
‘Joniniai’ ‘Ben Lomond’ ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ cianidin-3-Ogliukozidas<br />
I II I II I II<br />
Staphylococcus aureus ATCC 25923 + + + + + + ±<br />
Enterococcus feacalis ATCC 29212 + + + + + + -<br />
Escherichia coli ATCC 25922 + + + + + + ±<br />
Pseudomonas aeruginosa ATCC 9027 + + + + + + ±<br />
Salmonella enteritidis ATCC 13076 + + + + + + +<br />
Shigella flexneri ATCC 12022 + + + + + + -<br />
Antocianinų turtingų juodųjų serbentų uogų ekstraktų <strong>ir</strong> cianidin-3-O-gliukozido antimikrobinis<br />
poveikis t<strong>ir</strong>tas difuzijos į agarą būdu (žr skyrelį „Tyrimo objektai, metodai <strong>ir</strong> sąlygos“).<br />
Uogų sunokimo laipsniai: I – nokimo pradžia, II – pers<strong>ir</strong>pusios uogos.<br />
Mikroorganizmai buvo laikomi:<br />
(-) atspariais antocianinams, jeigu augo t<strong>ir</strong>palo lašinimo <strong>ir</strong> difuzijos į agarą zonoje;<br />
(±) silpnai jautriais antocianinams, jeigu augo pavienės mikroorganizmų kolonijos t<strong>ir</strong>palo<br />
užlašinimo <strong>ir</strong> difuzijos į agarą zonoje;<br />
(+) jautriais antocianinams, jeigu neaugo t<strong>ir</strong>palo užlašinimo <strong>ir</strong> difuzijos į agarą zonoje.<br />
Evaluation of the antimicrobial activity of the anthocyanin-rich extracts from berries of black currant<br />
and of cianidine-3-O-glucoside was performed by the diffusion into agar assay (see Materials and methods).<br />
Degrees of berry ripeness: I – onset of ripening, II – overripe.<br />
It was assumed that microorganisms are:<br />
(-) resistant to anthocyanins, if they were growing in place of extract <strong>dr</strong>ibble and in the diffusion into<br />
agar zone;<br />
(±) weakly resistant to anthocyanins, if there were separate colonies growing in place of extract <strong>dr</strong>ibble<br />
and in the diffusion into agar zone;<br />
(+) sensitive to anthocyanins, if there were no colonies growing in place of extract <strong>dr</strong>ibble and in the<br />
diffusion into agar zone.<br />
62
2 pav. Cianidin-3-O-gliukozido poveikis Salmonella enteritidis <strong>ir</strong> Shigella flexneri<br />
kultūrų augimui: 7’ – Shigella flexneri; 8’ – Salmonella enteritidis<br />
Fig. 2. Effect of cyanidine-3-O-glucoside on growth of Salmonella enteritidis and Shigella<br />
flexneri cultures. 7’ – Shigella flexneri; 8’ – Salmonella enteritidis<br />
Aptarimas. Gauti duomenys parodė, kad visų t<strong>ir</strong>tų serbentų veislių uogų antocianinų<br />
turtingi ekstraktai slopino <strong>ir</strong> gramteigiamų, <strong>ir</strong> gramneigiamų bakterijų augimą.<br />
Didžiausias antocianinų <strong>ir</strong> sausųjų medžiagų kiekis nustatytas techninės brandos <strong>ir</strong><br />
pernokusiose uogose (Rubinskienė <strong>ir</strong> kt., 2008), bet tyrimams naudoti juodųjų serbentų<br />
uogų ekstraktai veikė t<strong>ir</strong>tas kultūras, nesvarbu, kokia buvo bakterijų struktūra,<br />
<strong>ir</strong> nedaug priklausė nuo uogų sunokimo laipsnio. Nors daugelis gramteigiamų <strong>ir</strong> gramneigiamų<br />
bakterijų yra normali žmogaus mikroflora, tačiau tam tikromis sąlygomis<br />
jos gali sukelti uždegimus ar net ben<strong>dr</strong>inę infekciją. Antocianinai, slopindami šių<br />
bakterijų augimą, sumažina aplinkoje esančių bakterijų skaičių, tuo pačiu <strong>ir</strong> galimybę<br />
sąlyginai ligas sukeliantiems mikroorganizmams patekti į žmogaus organizmą. Ypač<br />
svarbu, kad antocianinai slopina ne tik sąlyginai ligas sukeliančių mikroorganizmų<br />
augimą, bet <strong>ir</strong> enteropatogeninių bakterijų, tokių kaip Shigella flexneri <strong>ir</strong> Salmonella<br />
enterica, dauginimąsi <strong>ir</strong> augimą, taip sumažina galimybę užsikrėsti <strong>ir</strong> sus<strong>ir</strong>gti šigelioze<br />
<strong>ir</strong> salmonelioze. Svarbus antocianinų slopinantis poveikis <strong>ir</strong> Staphylococcus aureus,<br />
ypač vertinant stafilokokų galimybę daugintis jau paruoštuose maisto produktuose,<br />
kai, žuvus Staphylococcus aureus, lieka toksinai, sukeliantys apsinuodijimą maistu.<br />
Dėl šių priežasčių antocianinų turinčių produktų naudojimas maisto pramonėje, ypač<br />
konditerijoje, yra labai perspektyvus.<br />
63
Tačiau būtina pastebėti, kad išgrynintas C-3-G preparatas nevienodai efektyviai<br />
slopino t<strong>ir</strong>tų gramteigiamų <strong>ir</strong> gramneigiamų bakterijų kultūrų augimą. Iš t<strong>ir</strong>tų<br />
gramteigiamų bakterijų kultūrų atspariausios C-3-G antimikrobiniam poveikiui buvo<br />
Enterococcus feacalis. Įdomu tai, kad t<strong>ir</strong>tos patogeninės gramneigiamų bakterijų<br />
kultūros Salmonella enteritidis <strong>ir</strong> Shigella flexneri taip pat buvo nevienodai jautrios<br />
C-3-G poveikiui. Tai leidžia manyti, kad efektyvesnis antocianinų turtingų serbentų<br />
uogų ekstraktų antimikrobinis poveikis pas<strong>ir</strong>eiškia dėl šiuose ekstraktuose esančių<br />
<strong>ir</strong> kitų antocianinų, pvz.: cianidin-3-O-rutinozido, delfinidin-3-O-rutinozido <strong>ir</strong> delfinidin-3-O-gliukozido<br />
(Rubinskienė <strong>ir</strong> kt., 2004). Be to, negalime atmesti prielaidos,<br />
kad antimikrobiškai gali veikti <strong>ir</strong> kiti šiuose uogų ekstraktuose esantys polifenoliniai<br />
junginiai.<br />
Literatūros duomenys (Puupponen-Pimia <strong>ir</strong> kt., 2005) rodo, kad antimikrobinėmis<br />
savybėmis, labiausiai slopinant Salmonella enterica <strong>ir</strong> Staphylococcus aureus augimą,<br />
išsiskyrė juodųjų serbentų <strong>ir</strong> ypač aviečių <strong>ir</strong> tekšių ekstraktai. H. D. Werlein grupė tyrė<br />
koncentratų, pagamintų iš juodųjų serbentų uogų, <strong>ir</strong> iš jų išsk<strong>ir</strong>tų antocianinų poveikį<br />
gramneigiamų (Escherichia coli), gramteigiamų (Staphylococcus aureus, Enterococcus<br />
faecium) bakterijų mielių (Saccharomyces cerevisiae) augimui (Werlein <strong>ir</strong> kt., 2005).<br />
Juodųjų serbentų koncentratai slopino Staphylococcus aureus augimą, o šeivamedžio<br />
koncentratas net šiek tiek stimuliavo šių mikrobų kultūrų augimą <strong>ir</strong> silpnai veikė<br />
Escherichia coli augimą. Juodųjų serbentų ekstraktas slopino Enterococcus faecium,<br />
o mielių Saccharomyces cerevisiae augimas buvo netgi silpnai stimuliuojamas.<br />
Išgrynintas antocianinų mišinys, gautas iš juodųjų serbentų koncentratų, neveikė minėtų<br />
kultūrų augimo. Autorių nuomone, antimikrobinis uogų ekstraktų poveikis tikriausiai<br />
pas<strong>ir</strong>eiškė dėl kitų fitocheminių junginių. Kita mokslininkų grupė (Puupponen-Pimia<br />
<strong>ir</strong> kt., 2001) tyrė fenolinių junginių turtingų aštuonių augalų rūšių uogų, taip pat <strong>ir</strong><br />
juodųjų serbentų, ekstraktų antimikrobines savybes <strong>ir</strong> nustatė, kad tiems ekstraktams<br />
ypač jautrios buvo gramneigiamos bakterijos. Autoriai taip pat pastebėjo, kad iš visų<br />
t<strong>ir</strong>tų uogų ekstraktų juodųjų serbentų uogų ekstraktai turėjo mažiausią poveikį bakterijoms.<br />
A. Šarkinas su ben<strong>dr</strong>aautoriais tyrė juodųjų serbentų uogų etanolinį bei vandeninį<br />
ekstraktą <strong>ir</strong> sultis. Gauti rezultatai parodė, kad stipriausią antibakterinį poveikį turėjo<br />
etanoliniai uogų ekstraktai, kurie efektyviausiai slopino Micrococcus luteus bakterijų<br />
kultūrų augimą. Nors vandeniniuose ekstraktuose antocianinų koncentracija buvo didesnė<br />
nei etanoliniuose, tačiau poveikis t<strong>ir</strong>toms testavimo kultūroms buvo silpnesnis<br />
(Šarkinas <strong>ir</strong> kt., 2007).<br />
Išvados. Nustatyta, kad juodųjų serbentų veislių ‘Joniniai’, ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong><br />
‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ dviejų sunokimo laipsnių uogų antocianinų ekstraktai slopino tiek t<strong>ir</strong>tų<br />
gramteigiamų (Staphylococcus aureus, Enterococcus faecalis), tiek gramneigiamų<br />
(Escherichia coli, Pseudomonas aeruginosa, Salmonella enteritidis <strong>ir</strong> Shigella flexneri)<br />
bakterijų augimą.<br />
Išgrynintas C-3-G preparatas nevienodai efektyviai slopino t<strong>ir</strong>tų bakterijų kultūrų<br />
augimą. Jautriausios C-3-G poveikiui buvo gramneigiamos patogeninės bakterijos<br />
Salmonella enteritidis.<br />
64
Padėka. Autoriai dėkoja darbą remiančiam Lietuvos valstybiniam mokslo <strong>ir</strong> studijų<br />
fondui. Darbas remiamas įgyvendinant Pramoninės biotechnologijos plėtros programos<br />
projektą „Vaisiniai augalai – natūralių antocianinų producentai“ Nr. N-07015.<br />
Gauta 2008 11 06<br />
Parengta spausdinti 2008 12 09<br />
Literatūra<br />
1. Briedis V., Povilaitytė V., Kazlauskas S., Venskutonis P. R. 2003. Polifenolių <strong>ir</strong><br />
antocianinų kiekis vynuogėse, vynuogių sultyse <strong>ir</strong> raudonuose vynuose bei jų<br />
antioksidacinio aktyvumo įvertinimas. Medicina, 39(2): 104–112.<br />
2. Davies K. M. 2004. Plant Pigments and the<strong>ir</strong> Manipulation. Blackwell Publishing<br />
Ltd., Oxford.<br />
3. Gee J. M, Johnson I. T. 2001. Polyphenolic compounds: interactions with the gut<br />
and implications for human health. Curr. Med. Chem., 8: 1 245–1 255.<br />
4. Giusti, M. M., Wrolstad R. E. 2003. Acylated anthocyanins from edible sources<br />
and the<strong>ir</strong> application in food systems. Biochem. Eng. J., 14: 217–225.<br />
5. Havsteen B. H. 2002. The biochemistry and medical significance of the flavonoids.<br />
Pharmacology and therapeutics, 96: 67–202.<br />
6. Kasparavičienė G., Briedis V. 2003. Juodųjų serbentų <strong>ir</strong> juodavaisių aronijų<br />
uogų sulčių stabilumas <strong>ir</strong> antioksidacinis aktyvumas. Medicina, 39(2): 65–69.<br />
7. Nohynek L. J., Alakomi H. L., Kähkönen M. P., Heinonen M., Helander I. M.,<br />
Oksman-Caldentey K. M., Puupponen-Pimiä R. H. 2006. Berry phenolics: antimicrobial<br />
properties and mechanisms of action against severe hum an pathogens.<br />
Nutr. Cancer, 54: 18–32.<br />
8. Puupponen-Pimia R., Nohynek L., Hartmann-Schmidlin S., Kahkonen M.,<br />
Heinonen M., Maatta-Riihinen K., Oksman-Caldentey K. M. 2005. Berry phenolics<br />
selectively inhibit the growth of intestinal pathogens. J. Appl. Microbiol.,<br />
98: 991—1 000.<br />
9. Puupponen-Pimiä R., Nohynek L., Meier C., Kähkönen M., Heinonen M.<br />
2001. Antimicrobial properties of phenolic compounds from berries. J. Appl.<br />
Microbiol., 90: 494–507.<br />
10. Rubinskienė M., Viškelis P., Jasutienė I., Dambrauskienė E. 2004. Antocianinai<br />
<strong>ir</strong> jų kitimas juodųjų serbentų uogose bei produktuose. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
23(4): 9–21.<br />
11. Rubinskienė M., Viškelis P., Stanys V., Šikšnianas T., Sasnauskas A. 2008.<br />
Quality changes in black currant berries during ripening. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
27(2): 235–243.<br />
12. Šarkinas A., Jasutienė I. 2007. Bakterijų <strong>ir</strong> mielių testavimo kultūrų ląstelių jautrumas<br />
uogų etanolinių <strong>ir</strong> vandeninių ekstraktų bei sulčių priedams. Veterinarija<br />
<strong>ir</strong> zootechnika, 37(59): 79–85.<br />
13. Veteikytė Ž., Savickienė N., Kazlauskas S. 2002. Antocianinų išskyrimas iš juodųjų<br />
serbentų (Ribes nigrum L.) vaisių. Biomedicina, 2(2): 149–152.<br />
65
14. Vuorela S., Kreander K., Karonen M., Nieminen R., Hamalainen M., Galkin A.,<br />
Laitinen L., Salminen J. P., Moilanen E., Pihlaja K., Vuorela H., Vuorela P.,<br />
Heinonen M. 2005. Preclinical evaluation of rapeseed, raspberry, and pine bark<br />
phenolics for health related effects. J. Agric. Food Chem., 53: 5 922–5 931.<br />
15. Werlein H. D., Kütemeyer C., Schatton G., Hubbermann E. M., Schwarz K.<br />
2005. Influence of elderberry and blackcurrant concentrates on the growth of<br />
microorganisms. Food control, 16(8): 729–733.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Antimicrobial activity of anthocyanin-rich extracts from berries of diferent<br />
Ribes nigrum varieties<br />
J. Liobikas, S. Liegiūtė, D. Majienė, S. Trumbeckaitė, V. Bendokas,<br />
D. M. Kopustinskienė, T. Šikšnianas, N. Anisimovienė<br />
Summary<br />
Anthocyanins are polyphenolic compounds found as natural pigments in various parts of<br />
plants. They possess anti-inflammatory, antiv<strong>ir</strong>al, antimicrobial and antioxidative properties.<br />
In this work we investigated the effect of anthocyanin-rich extracts on growth of test microorganism<br />
cultures. These extracts were from berries of ‘Joniniai’, ‘Ben Lomond’ and ‘Ben<br />
T<strong>ir</strong>ran’ black currant varieties with two degrees of berry ripeness: I – onset of ripening, and<br />
II – overripe. The results showed that anthocyanin-rich extracts from berries of all three currant<br />
varieties with different degrees of ripeness suppressed the growth of both gram-positive and<br />
gram-negative bacteria cultures. Noteworthy, cyanidine-3-O-glucoside, the compound, which<br />
was used also as a standard to express the amount of anthocyanins in berry extracts, was most<br />
suppressive on the growth of gram-negative bacteria cultures only. These investigations are in<br />
progress since the obtained data on the antimicrobial properties of anthocyanins and the<strong>ir</strong> application<br />
as natural bactericides have high practical value in food and pharmaceutical industry.<br />
Key words: antimicrobial activity, anthocyanins, berries, black currant, cyanidin-3-<br />
glucoside, qualitative analysis.<br />
66
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Požymių raiška juodojo serbento diploidiniuose <strong>ir</strong><br />
tetraploidiniuose augaluose<br />
Gražina Stanienė 1 , Tadeušas Šikšnianas 1 , Vidmantas Stanys 1, 2 ,<br />
Jūratė Bronė Šikšnianienė 1 , Šarūnė Morkūnaitė-Haimi 1<br />
1<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, Kauno g. 30, LT-54333,<br />
Kauno r., el. paštas: g.staniene@lsdi.lt<br />
2<br />
Lietuvos žemės ūkio universitetas, LT-53067 Akademija, Kauno r.<br />
Straipsnyje aptarti in vitro sistemoje sukurtų tetraploidinių juodojo serbento C 0<br />
<strong>ir</strong> C 1<br />
augalų morfologinių požymių raiškos duomenys <strong>ir</strong> palyginti su požymių raiškos duomenimis<br />
diploidiniuose analoguose.<br />
Tetraploidiniai regenerantai lėčiau augo, išaugino didesnius, labiau odiškus lapus. Jų lapų<br />
pagrindo skiautės buvo charakteringai stipriai persidengusios. Šie augalai nežymiai atsiliko<br />
nuo diploidinių vienamečių ūglių skaičiumi, jų vidutiniu ilgiu, krūmo aukščiu <strong>ir</strong> vidutiniu lapų<br />
skaičiumi ant krūmo. Tetraploidinių augalų dvimečiai ūgliai yra tv<strong>ir</strong>tesni, iš esmės storesni<br />
nei diploidinių augalų.<br />
Indukuotiems juodojo serbento autotetraploidams būdingas didesnis chlorofilų a <strong>ir</strong> b<br />
kiekis, mažesnis chlorofilų a <strong>ir</strong> b santykis. Karotinoidų kiekis diploiduose <strong>ir</strong> tetraploiduose<br />
nesiskyrė.<br />
Aptariamos galimybės izoliuotus gemalus naudoti juodojo serbento autotetraploidams<br />
kurti, o morfologinius požymius, kaip žymenis, – tetraploidinių augalų atrankai.<br />
Reikšminiai žodžiai: chlorofilas, izoliuoti gemalai, juodasis serbentas, morfologiniai<br />
požymiai, tetraploidai.<br />
Įvadas. Sodo augalų selekcijoje kaip paveldimo kintamumo šaltinis daugiausia<br />
naudojama tolimoji hibridizacija. Ją taikyti praktikoje sunku dėl sukurtų tolimųjų<br />
hibridų sterilumo. Jį galima įveikti kryžminant poliploidines formas arba poliploidizuojant<br />
sukurtus hibridus. Ribes gentyje poliploidinės eilės nenustatytos, visos rūšys<br />
turi diploidinį (2n = 16) chromosomų skaičių.<br />
Serbentų selekcijoje poliploidija buvo naudojama epizodiškai (Курсаков, 1986).<br />
Taikant tarprūšinių hibridų sėklų <strong>ir</strong> pumpurų kolchicinavimo metodus, atkurtas hibridų<br />
fertilumas <strong>ir</strong> sukurtos p<strong>ir</strong>mosios alotetraploidinės veislės (Bauer, 1978; Nilsson, 1979).<br />
Ribes genties rūšims rekomenduota naudoti autopoliploidiją, siekiant padidinti iš dalies<br />
savidulkių augalų tarpusavio suderinamumą (Кичина, 1984).<br />
Ištobulinti augalų audinių <strong>ir</strong> ląstelių auginimo in vitro metodai septintajame praeito<br />
šimtmečio dešimtmetyje buvo pradėti taikyti augalų selekcijos procese (Kadota, Niimi,<br />
67
2002; Gu <strong>ir</strong> kt., 2005; Stanys <strong>ir</strong> kt., 2006, 2008). Naujosios technologijos leido kurti<br />
poliploidinius augalus in vitro sistemoje. Pradėti juodojo serbento autopoliploidizavimo<br />
tyrimai in vitro (Stanys <strong>ir</strong> kt. 2004).<br />
Darbo tikslas – įvertinti in vitro sistemoje indukuotų juodojo serbento tetraploidinių<br />
C 0<br />
<strong>ir</strong> C 1<br />
augalų morfologinių <strong>ir</strong> biocheminių požymių raišką.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. 2005–2008 m. t<strong>ir</strong>ti juodojo serbento<br />
augalai išauginti in vitro kultūroje iš tarpveislinio kryžminimo būdu (‘Morti’ ×<br />
‘Intercontinental’) gautų gemalų. Tetraploidai indukuoti in vitro White maitinamojoje<br />
terpėje (1943) izoliuotus gemalus paveikus vieną parą 20–30 μM orizalino t<strong>ir</strong>palu. Po<br />
to augalai auginti serbentų izoliuotiems gemalams pritaikytoje maitinamojoje terpėje<br />
(Stanys, 1997, Stanys <strong>ir</strong> kt., 2004).<br />
C 1<br />
kartos diploidiniai <strong>ir</strong> tetraploidiniai augalai gauti tarpusavyje sukryžminus<br />
diploidinius (2n × 2n) <strong>ir</strong> tetraploidinius (4n × 4n) regenerantus.<br />
Ploidiškumo tyrimas. Regenerantų ploidiškumas C 0<br />
nustatytas skaičiuojant<br />
chromosomas šaknų meristemų ląstelėse. Nuskintos šaknelės veiktos monobromnaftalino<br />
t<strong>ir</strong>palu 2,5 val. 1,5–2 °C temperatūroje, fiksuotos 96 ° sp<strong>ir</strong>ito <strong>ir</strong> ledinės acto<br />
rūgšties mišiniu (1 : 1), dažytos acetokarminu. Laikini citologiniai preparatai ruošti<br />
chloralhi<strong>dr</strong>ato laše. Mikroskopuota fazokontrastiniu metodu.<br />
Augalų vertinimas. Vertinta po 20 <strong>ir</strong> 15 C 0<br />
<strong>ir</strong> C 1<br />
kartų diploidinių <strong>ir</strong> tetraploidinių<br />
augalų. Suskaičiuoti vienamečiai ūgliai, vidutinis vienamečio ūglio ilgis apskaičiuotas<br />
kiekvieno augalo suminį vienamečių ūglių ilgį padalijus iš ūglių skaičiaus.<br />
Išmatuotas visų krūmų aukštis p<strong>ir</strong>maisiais derėjimo metais. Vidutinis dvimečio ūglio<br />
skersmuo apskaičiuotas išmatavus visus krūmo dvimečius ūglius 5 cm nuo žemės<br />
aukštyje. Lapų kiekis ant krūmo nustatytas suskaičiavus visus lapus. Lapo plotas<br />
įvertintas matuojant po 5 visiškai išsivysčiusius kiekvieno augalo lapus, imant penktą<br />
lapą nuo v<strong>ir</strong>šūnės. Juose nustatytas fotosintetinių pigmentų (chlorofilo a, chlorofilo b<br />
<strong>ir</strong> karotinoidų) kiekis <strong>ir</strong> chlorofilų a <strong>ir</strong> b santykis. Fotosintezės pigmentų spektrometrinei<br />
(Genesys 6, ThermoSpectronic, JAV) analizei atlikti pasverta 0,2 g žalios augalo<br />
masės, sutrinta naudojant CaCO 3<br />
, nufiltruota <strong>ir</strong> praskiesta <strong>100</strong> % acetonu iki 50 ml.<br />
Sugerties spektrai: chlorofilo a – 440,5 nm, chlorofilo b – 662 nm <strong>ir</strong> karotinoidų –<br />
644 nm (Гавриленко, Жыгалова, 2003).<br />
Tyrimo duomenys įvertinti naudojant kompiuterinę programą „Stat Eng“, vers.<br />
2,1 (Tarakanovas, 1999).<br />
Rezultatai. Izoliuotus juodojo serbento gemalus paveikus 20–30 μM koncentracijos<br />
orizalino t<strong>ir</strong>palu, augalus regeneravo 15,6–19,3 % eksplantų. Citologiškai įvertinus<br />
62 regenerantus, 28-uose iš jų rasta poliploidinių ląstelių (1 pav.). Tarp regenerantų<br />
rasta diploidinių, triploidinių, tetraploidinių <strong>ir</strong> miksoploidinių augalų. Regenerantų<br />
su didesniu chromosomų skaičiumi išeiga tiesiogiai koreliavo su regenerantų išeiga,<br />
todėl in vitro sąlygomis reikia sumažinti pradėjusių augti, bet vėliau žūstančių eksplantų<br />
kiekį.<br />
C 0<br />
kartos vertinta tik diploidinių <strong>ir</strong> tetraploidinių augalų požymių raiška. Šios<br />
augalų grupės skyrėsi augimo tempu <strong>ir</strong> lapų morfologija. Tetraploidiniai regenerantai<br />
lėčiau augo, išaugino didesnius, labiau odiškus lapus. Tetraploidinių augalų lapų pagrindo<br />
skiautės buvo charakteringai stipriai persidengusios (2 pav.).<br />
68
1 pav. Juodojo serbento šaknies meristemos metafazinės plokštelės<br />
A – diploidinė; B – tetraploidinė.<br />
Fig. 1. The metaphase plate of blackcurrant root meristem<br />
A – diploidic; B – tetraploidic<br />
2 pav. Juodojo serbento C 0<br />
augalai (A) <strong>ir</strong> lapai (B).<br />
Ka<strong>ir</strong>ėje – diploidas, dešinėje – tetraploidas.<br />
Fig. 2. The plants (A) and the leaves (B) of blackcurrant.<br />
Diploids on the left, tetraploids on the right<br />
P<strong>ir</strong>maisiais derėjimo metais selekciniame augyne išmatuotas C 0<br />
kartos augalų lapų<br />
plotas <strong>ir</strong> juose nustatyti fotosintetinės sistemos pigmentai (1 lentelė). Tetraploidiniai<br />
augalai išaugino iš esmės didesnius lapus: diploidinių augalų vidutinis lapo plotas buvo<br />
62,95 cm 2 , tetraploidinių – 81,30 cm 2 . Tetraploidiniams augalams būdingas didesnis<br />
chlorofilų a <strong>ir</strong> b kiekis. Nežymiai mažesnis chlorofilų a <strong>ir</strong> b santykis tetraploiduose,<br />
palyginti su diploidiniais augalais, rodo, kad didėjant augalų ploidiškumui šiek tiek<br />
labiau gausėjo chlorofilo b. Karotinoidų kiekis diploiduose <strong>ir</strong> tetraploiduose praktiškai<br />
beveik nesiskyrė.<br />
69
1 lentelė. Juodojo serbento tetraploidinių augalų (C 0<br />
) <strong>ir</strong> jų diploidinių analogų<br />
lapų plotas <strong>ir</strong> fotosintetinių pigmentų kiekis p<strong>ir</strong>maisiais derėjimo metais<br />
Table 1. Area of the leaves and concentration of photosynthetic pigments in tetraploid<br />
and diploid blackcurrant plants (C 0<br />
) in the f<strong>ir</strong>st year of fruiting<br />
Ploidiškumas<br />
Ploidy<br />
Lapo plotas<br />
Leave area,<br />
cm 2<br />
Chlorofilas a<br />
Chlorophyll a,<br />
mg/g<br />
Chlorofilas b<br />
Chlorophyll b,<br />
mg/g<br />
Chlorofilų<br />
a <strong>ir</strong> b suma<br />
Sum of<br />
chlorophyll<br />
a and b, mg/g<br />
Chlorofilų<br />
a <strong>ir</strong> b santykis<br />
Chlorophyll<br />
a to b ratio<br />
Karotinoidai<br />
Carotenoids,<br />
mg/g<br />
2n 62,95 ± 5,28 1,44 ± 0,11 0,55 ± 0,04 2,02 ± 0,12 2,62 0,49 ± 0,04<br />
4n 81,30 ± 5,09 1,61 ± 0,02 0,65 ± 0,03 2,32 ± 0,14 2,48 0,52 ± 0,02<br />
P<strong>ir</strong>maisiais derėjimo metais įvertinti C 1<br />
kartos augalų vegetatyvinių organų<br />
morfologiniai požymiai. Tetraploidiniai augalai šiek tiek atsiliko nuo diploidinių vienamečių<br />
ūglių skaičiumi, jų vidutiniu ilgiu, krūmo aukščiu <strong>ir</strong> vidutiniu lapų skaičiumi<br />
ant krūmo (2 lentelė). Tetraploidiniai augalai išaugino tv<strong>ir</strong>tesnius, iš esmės storesnius<br />
dvimečius ūglius nei diploidiniai.<br />
Ploidiškumas<br />
Ploidy<br />
2 lentelė. Juodojo serbento tetraploidinių augalų (C 1<br />
) <strong>ir</strong> jų diploidinių analogų<br />
vegetatyvinių organų morfologinių požymių charakteristika p<strong>ir</strong>maisiais derėjimo<br />
metais<br />
Table 2. The morphological features of blackcurrant tetraploid and diploid plants (C 1<br />
) in<br />
the f<strong>ir</strong>st year of fruiting<br />
Vienamečių ūglių<br />
skaičius, vnt.<br />
Number of one<br />
year shoots (unit)<br />
Vienmečio Lapų skaičius<br />
ūglio ilgis ant krūmo, vnt.<br />
Length of one Number of leafs<br />
year shoot, cm on a bush (unit)<br />
Krūmo<br />
aukštis<br />
Height of<br />
bushes, cm<br />
Dvimečio ūglio<br />
skersmuo<br />
The diameter of the<br />
two year shoots, cm<br />
2n 6,3 ± 1,67 20,6 ± 7,17 62,0 ± 1,73 49,0 ± 4,36 0,65 ± 0,04<br />
4n 4,6 ± 0,81 14,6 ± 2,29 52,0 ± 7,29 47,4 ± 4,43 0,91 ± 0,08<br />
Aptarimas. Tyrimais nustatyta, kad poliploidogenas orizalinas gali būti labai<br />
efektyviai naudojamas juodojo serbento autopoliploidams indukuoti in vitro kultūroje.<br />
Atliekant rododen<strong>dr</strong>ų (Väinölä, 2000) <strong>ir</strong> haploidinių obelų (Bouvier <strong>ir</strong> kt., 1994)<br />
poliploidijos tyrimus, orizalinas taip pat buvo efektyvus <strong>ir</strong> tinkamesnis poliploidams<br />
indukuoti nei kolchicinas. Manome, kad tokie rezultatai gaunami dėl sk<strong>ir</strong>tingo panaudotų<br />
poliploidogenų toksiškumo eksplantams.<br />
Mūsų tyrimams naudoti ontogenetine prasme jauni eksplantai. Tai sąlygojo gan<br />
didelę poliploidų išeigą. Literatūroje nurodoma (Barney, Humme,. 2005), kad ontogenetiškai<br />
jaunos Ribes genties augalų dalys žymiai lengviau pasiduoda poliploidizuojančiam<br />
poveikiui nei subrendę augalai.<br />
Įvertinus regenerantų ploidiškumą, aptikta įva<strong>ir</strong>aus ploidiškumo ląstelių (diploidinės,<br />
triploidinės, tetraploidinės) šaknų meristemose, rasta miksoploidinių augalų. Ši<br />
poliploidizavimo sistema neleidžia išvengti chimerinių individų, kaip buvo pastebėta<br />
poliploidizuojant japoninį svarainį (Chaenomeles japonica) in vitro kultūroje (Stanys<br />
<strong>ir</strong> kt., 2006).<br />
70
Tetraploidiniai juodojo serbento augalai, kaip <strong>ir</strong> tetraploidinės kriaušės (Pyrus<br />
pyrifolia) (Kadota, Niimi, 2002), anatominiais <strong>ir</strong> morfologiniais požymiais skyrėsi<br />
nuo diploidinių augalų. Indukuoti juodojo serbento autotetraploidai turėjo storesnius<br />
ūglius <strong>ir</strong> didesnius, labiau odiškus lapus, jų pagrindo skiautės buvo charakteringai<br />
persidengusios. Šis akivaizdžiai matomas požymis gali būti morfologinis žymuo<br />
tetrapoidams atrinkti.<br />
Chlorofilo <strong>ir</strong> karotinoidų kiekis bei chlorofilų santykis lemia augalo fotosintezės<br />
efektyvumą. Nuo chlorofilo kiekio augalo lapuose tiesiogiai priklauso fotosintezės<br />
potencialas <strong>ir</strong> p<strong>ir</strong>minė produkcija (Datt, 1998). Juodojo serbento, kaip <strong>ir</strong> kitų augalų<br />
rūšių, produktyvumo potencialą lemia lapų asimiliacinis pav<strong>ir</strong>šius <strong>ir</strong> juose esantys<br />
fotosintetinės sistemos pigmentai. Galima manyti, kad juodojo serbento tetraploidai,<br />
turintys didesnius lapus <strong>ir</strong> didesnį chlorofilų kiekį, bus produktyvesni.<br />
Išvados. Izoliuotus juodojo serbento gemalus galima naudoti tetraploidams indukuoti.<br />
Tetraploidiniai augalai išsisk<strong>ir</strong>ia didesniais lapais <strong>ir</strong> jų morfologija, išaugina<br />
storesnius stiebus, turi daugiau fotosintetinių pigmentų.<br />
Padėka. Autoriai dėkingi Tarptautinių mokslo <strong>ir</strong> technologijų plėtros programų<br />
agentūrai už finansinę paramą.<br />
Gauta 2008 11 28<br />
Parengta spausdinti 2008 12 11<br />
Literatūra<br />
1. Barney D. L., Hummer K. E. 2005. Currants, Gooseberries, and Jostaberries.<br />
Food products press. New York, London, Oxford.<br />
2. Bauer R. 1978. Josta, eine neue Beerenobstart auf der Kreuzung Schwarze<br />
Johannisbeere x Stachelbeere. Erwerbsobstbau, 20: 116–119.<br />
3. Bouvier L., Fillon F. R., Lespinasse Y. 1994. Oryzalin as an efficient agent for<br />
chromosome doubling of haploid apple shoots in vitro. Plant Breeding, 113:<br />
343–346.<br />
4. Datt B. 1998. Remote sensing of chlorophyll b, chlorophyll a + b, and Total<br />
Carotenoid in Eucalyptus leaves. Remote Sensing of Env<strong>ir</strong>onment, 66: 111–121.<br />
5. Gu X. F., Yang A. F., Meng H., Zhang J. R. 2005. In vitro induction of tetraploid<br />
plants from diploid Zizyphus jujube Mill. cv. Zhanhua. Plant Cell Reports, 24:<br />
671–676.<br />
6. Kadota M., Niimi Y. 2002. In vitro induction of tetraploid plants from a diploid<br />
Japanese pear cultivar (Pyrus pyrifolia N. cv. Hosui). Plant Cell Reports, 21:<br />
282–286.<br />
7. Nilsson F. 1979. Kroma new berry plant. Kommery handeln Viola Tradgardvarlden,<br />
16(1): 7.<br />
8. Stanys V. 1997. In vitro culture in plant breeding. Variability and stability. Raidė,<br />
Babtai.<br />
71
9. Stanys V., Stanienė G., Rugienius R., Gelvonauskienė D., Šikšnianas T.,<br />
Mažeikienė I. 2008. In vitro technologijos sodo augalų selekcijai paspartinti.<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 27(3): 25–35.<br />
10. Stanys V., Staniene G., Shiksnianas T. 2004. In vitro induction of polyploidy in<br />
Ribes. Acta Universitatis Latviensis, Biology, 676: 235–237.<br />
11. Stanys V., Weckman A., Staniene G., Duchovskis P. 2006. In vitro induction of<br />
polyploidy in Japanese quince (Chaenomeles japonica). Plant Cell, Tissue and<br />
Organ Culture, 84(3): 263–268.<br />
12. Tarakanovas P. 1999. Statistinių duomenų apdorojimo programos paketas<br />
„Selekcija“. Akademija, Kėdainių r.<br />
13. Väinölä A. 2000. Polyploidization and early screening of Rhododen<strong>dr</strong>on hybrids.<br />
Euphytica, 112(3): 239–244.<br />
14. White P. R. 1943. A Handbook of Plant Tissue Culture. J. Cattell, Lancaster.<br />
15. Курсаков Г. А. 1986. Отдаленная гибридизация плодовых растений.<br />
Агропромиздат, Москва.<br />
16. Кичина В. В. 1984. Генетика и селкция ягодных культур. Колос, Москва.<br />
17. Гавриленко В. Ф., Жыгалова Т. В. 2003. Большой практикум по фотосинтезу.<br />
Академия, Москва.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
The expression of features of black currant diploid and tetraploid plants<br />
G. Stanienė, T. Šikšnianas, V. Stanys, J. B. Šikšnianienė, Š. Morkūnaitė-Haimi<br />
Summary<br />
In this article, the expression of morphological features of C 0<br />
and C 1<br />
blackcurrant plants<br />
with induced autotetraploidy, created in vitro, are described and compared to diploid plants.<br />
Tetraploid regenerants were growing slower and had lager and more leathery leaves. In<br />
general shape of petiole sinus lobes were typically strongly overlapping. Compared to diploids,<br />
tetraploid plants had slightly lower bushes and lower average number of leaves. They<br />
had slightly less of one year shoots and the average size of the one year shoots was smaller.<br />
However, tetraploid plant two-year old shoots were stronger and significantly thicker.<br />
Autotetraploid blackcurrants had higher concentration of chlorophyll a and b and slightly<br />
smaller chlorophyll a to b ratio than diploids. The concentration of carotenoids was the same<br />
in tetra- and diploid plants<br />
The morphological features can possibly be used as marker for tetraploid plant determination.<br />
Autotetraploid blackcurrant can be created using isolated embryos.<br />
Key words: blackcurrant, chlorophyll, isolated embryos, morphological features, tetraploids.<br />
72
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Juodųjų serbentų cheminės sudėties <strong>ir</strong> fizikinių savybių<br />
pokyčiai uogoms nokstant<br />
Marina Rubinskienė, Pranas Viškelis, Vidmantas Stanys,<br />
Tadeušas Šikšnianas, Au<strong>dr</strong>ius Sasnauskas<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, Kauno g. 30, LT-54333 Babtai,<br />
Kauno r., el. paštas: m.rubinskiene@lsdi.lt<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute t<strong>ir</strong>tos įva<strong>ir</strong>ios brandos juodųjų serbentų<br />
veislių ‘Joniniai’, ‘Almiai’, ‘Ben Alder’, ‘Zagadka’, ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ uogos.<br />
Didžiausios masės buvo techninę brandą pasiekusios ‘Almiai’ (1,88 g) <strong>ir</strong> ‘Joniniai’ (1,54 g)<br />
juodųjų serbentų uogos. Uogoms pernokus, jų masė sumažėja nuo 4,7 (‘Ben T<strong>ir</strong>ran’) iki 35 %<br />
(‘Almiai’). Juodųjų serbentų uogoms nokstant, odelės tv<strong>ir</strong>tumas mažėja. Labiausiai suminkštėja<br />
pers<strong>ir</strong>pusios ‘Joniniai’ (4,5 karto) uogos. Tv<strong>ir</strong>čiausią odelę turi techninės brandos ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’<br />
(70 N/cm 2 ) <strong>ir</strong> ‘Ben Alder’ (66 N/cm 2 ) veislių uogos.<br />
Didesni askorbo rūgšties kiekiai uogose nustatyti joms pradėjus nokti. Mažiausiai<br />
vitaminingos pers<strong>ir</strong>pusios uogos. Didžiausias askorbo rūgšties kiekis nustatytas įva<strong>ir</strong>ios<br />
brandos ‘Joninių’ (229–129 mg <strong>100</strong> g -1 ) <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (190,5–135 mg <strong>100</strong> g -1 ) veislių uogose.<br />
Gausesni pigmentų kiekiai susikaupia pers<strong>ir</strong>pusiose uogose. Iš t<strong>ir</strong>tų veislių iš esmės<br />
didesnis antocianinų kiekis aptiktas techninės brandos <strong>ir</strong> pers<strong>ir</strong>pusiose ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (425,4–<br />
472,7 mg <strong>100</strong> g -1 ) <strong>ir</strong> ‘Ben Lomond’ (294,1–446,4 mg <strong>100</strong> g -1 ) uogose. Daugiausia t<strong>ir</strong>pių sausųjų<br />
medžiagų randama techninės brandos <strong>ir</strong> pers<strong>ir</strong>pusiose ‘Ben Alder’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (15,6–18,2 %)<br />
uogose. Juodiesiems serbentams nokstant, uogose sumažėja titruojamojo rūgštingumo kiekis:<br />
iš esmės didesni rūgščių kiekiai rasti įva<strong>ir</strong>ios brandos ‘Zagadka’, ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben<br />
T<strong>ir</strong>ran’ veislių uogose.<br />
Reikšminiai žodžiai: cheminė sudėtis, juodieji serbentai, odelės tv<strong>ir</strong>tumas, uogos masė,<br />
veislė.<br />
Įvadas. Juodieji serbentai (Ribes nigrum L.) – plačiai paplitę sodo augalai. Žinių<br />
apie juodųjų serbentų gydomąsias savybes randama jau XIV a. medicinos knygose.<br />
Daugiausia jų auginama Rusijoje, Lenkijoje <strong>ir</strong> Vokietijoje. Serbentų auginimas<br />
Lietuvoje aprašytas nuo 1820 m. J. Strumilos darbuose. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong><br />
daržininkystės institute jau nuo seno vykdoma juodųjų serbentų selekcija, vertinama<br />
uogų <strong>ir</strong> iš jų pagamintų produktų kokybė. Dažniausiai juodųjų serbentų uogų maistinę<br />
vertę rodo askorbo rūgšties <strong>ir</strong> PP-aktyviųjų medžiagų kiekis. Lietuvos, Latvijos,<br />
Lenkijos <strong>ir</strong> Baltarusijos agroklimato sąlygos yra palankios susikaupti gausesniam<br />
vitamino C kiekiui. Šiose šalyse sukurtų <strong>ir</strong> auginamų veislių uogos sukaupia didesnį<br />
73
askorbo rūgšties kiekį nei skandinavų veislės (Žurawicz <strong>ir</strong> kt., 2000; Kampuse <strong>ir</strong> kt.,<br />
2002; Rubinskienė <strong>ir</strong> kt., 2006). Antocianinų koncentracija uogose labai priklauso<br />
nuo veislės genotipo. Skandinavijos šalyse sukurtų veislių uogose aptinkama didelė<br />
pigmentų koncentracija – 350–450 mg <strong>100</strong> g -1 (Nes, 1993). Lietuvoje sukurtų kai kurių<br />
juodųjų serbentų veislių uogos sukaupia nuo 274,9 iki 499,1 mg <strong>100</strong> g -1 antocianinų<br />
(Rubinskienė, Viškelis, 2002).<br />
Juodųjų serbentų uogų sunokimo laikas sk<strong>ir</strong>iasi mėnesiu <strong>ir</strong> ilgiau – tai priklauso<br />
nuo veislės, todėl besikeičiančios agroklimato sąlygos turi įtakos įva<strong>ir</strong>aus ankstyvumo<br />
serbentų uogų kokybei <strong>ir</strong> nokimo trukmei (Bičkauskienė, 1973; Rubinskienė, 2004).<br />
Uogų fizikinės savybės – tv<strong>ir</strong>tumas, uogos masė – lemia serbentų laikymosi kokybę,<br />
atsparumą transportavimui <strong>ir</strong> prekinę išvaizdą. Nuo uogų biocheminės sudėties rodiklių<br />
priklauso veislių išsk<strong>ir</strong>tinumas <strong>ir</strong> tikslingas produkcijos panaudojimas, todėl labai<br />
svarbu sk<strong>ir</strong>tingų veislių derlių nuimti tinkamiausiu laiku.<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti juodųjų serbentų cheminės sudėties <strong>ir</strong> įvertinti fizikinių<br />
savybių pokyčius uogoms nokstant.<br />
Tyrimų objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. T<strong>ir</strong>tos įva<strong>ir</strong>ios brandos ‘Joninių’, ‘Almių’,<br />
‘Zagadka’, ‘Ben Alder’, ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ veislių juodųjų serbentų uogos.<br />
Uogos atrinktos jusliškai: rausvos (nokimo pradžia), tamsiai rudos (50 % sunokusių<br />
uogų), juodos (techninės brandos) <strong>ir</strong> pers<strong>ir</strong>pusios uogos. T<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis<br />
juodųjų serbentų uogose nustatytas skaitmeniniu refraktometru ATAGO, askorbo<br />
rūgštis – titruojant 2,6-dichlorfenolindofenolio natrio <strong>dr</strong>uskos t<strong>ir</strong>palu, titruojamasis<br />
rūgštingumas – titruojant 0,1 N NaOH t<strong>ir</strong>palu <strong>ir</strong> perskaičiuojant į citrinos rūgšties kiekį<br />
(Ермаков <strong>ir</strong> kt., 1987). Ben<strong>dr</strong>as sausųjų medžiagų kiekis nustatytas gravimetriškai,<br />
džiovinant uogas 105 °C temperatūroje iki nekintamos masės (Food analysis, 1986).<br />
Ben<strong>dr</strong>as antocianinų kiekis, išreikštas cianidin-3-rutinozidu (ci-3-rut), nustatytas<br />
spektrofotometriškai, esant λ 544 nm bangos ilgiui (Wrolstad, 1976). Uogų odelės<br />
tv<strong>ir</strong>tumas nustatytas penetrometru ИДП – 500, naudojant 1mm skersmens zondą.<br />
Meteorologinės sąlygos turi įtakos uogų biocheminei sudėčiai <strong>ir</strong> derliaus kokybei.<br />
Lietuvos hi<strong>dr</strong>ometeorologijos tarnybos duomenimis, uogoms nokstant, b<strong>ir</strong>želio mėnesį<br />
aukščiausia oro temperatūra siekė 24–27 °C <strong>ir</strong> buvo 1,5–2,8 °C aukštesnė už vidutinę<br />
daugiametę. Per mėnesį Vidurio Lietuvoje saulė spindėjo 298 val. (33 val. ilgiau nei<br />
vidutiniškai). Didesni kritulių kiekiai iškrito paskutinėmis mėnesio dienomis. Tiek<br />
ankstyvųjų, tiek vėlyvųjų veislių serbentų vegetacijai buvo palankios sąlygos. Liepos<br />
mėnesio oro temperatūra buvo artima vidutinei daugiametei. Karščiausia diena buvo<br />
liepos 17-oji, kai temperatūra siekė 30–34 °C. Vyravo lietingi orai, kritulių iškrito<br />
1,5–2,5 normos. Saulės spindėjimo trukmė buvo 20–50 val. trumpesnė už vidutinę<br />
daugiametę.<br />
Rezultatai. Tyrimų duomenimis vidutinė juodųjų serbentų uogos masė priklausė<br />
nuo sunokimo laiko <strong>ir</strong> veislės savybių. Uogoms nokstant, jų masė didėjo, kol uogos<br />
pasiekė techninę brandą (1 pav.). Stambiausias uogas užaugino ‘Almių’ (1,88 g) <strong>ir</strong><br />
‘Joninių’ (1,54 g) veislių serbentai: nuo nokimo pradžios jų masė padidėjo atitinkamai<br />
27,8 <strong>ir</strong> 29,2 %. Techninės brandos juodųjų serbentų ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ vidutinė uogos masė<br />
padidėjo 31,8 % <strong>ir</strong> siekė 1,07 g. Pastebėta, kad uogoms pernokus sumažėja jų masė.<br />
Nustatyta, kad mažesni yra ‘Ben Lomond’ (4,7 %) <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (6,5 %), didžiausi –<br />
‘Almių’ (32,2 %) veislės uogų masės nuostoliai. ‘Joninių’, ‘Zagadka’ <strong>ir</strong> ‘Ben Alder’<br />
veislių pers<strong>ir</strong>pusių uogų masė sumažėja vidutiniškai 20 %.<br />
74
1 pav. Įva<strong>ir</strong>ių juodųjų serbentų veislių vidutinės uogos masės kitimas<br />
uogoms nokstant<br />
Fig. 1. Change in black currant berry weight during ripening<br />
Juodiesiems serbentams nokstant, kito uogų odelės tv<strong>ir</strong>tumas. Šis rodiklis priklausė<br />
nuo veislės savybių <strong>ir</strong> uogų sunokimo. Tv<strong>ir</strong>čiausios buvo visų veislių pradedančių<br />
nokti uogų odelės. Juodųjų serbentų uogų odelės tv<strong>ir</strong>tumas kito nuo 150,0 N/cm 2 (‘Ben<br />
Lomond’) iki 276,0 N/cm 2 (‘Ben Alder’) (2 pav.).<br />
2 pav. Įva<strong>ir</strong>ių juodųjų serbentų veislių uogų odelės tv<strong>ir</strong>tumo kitimas<br />
uogoms nokstant<br />
Fig. 2. Change in black currant berry skin f<strong>ir</strong>mness during ripening<br />
75
‘Almių’ veislės 50 % sunokusių uogų odelės tv<strong>ir</strong>tumas, uogoms nokstant, sumažėja<br />
daugiausia – 66,4 %, ‘Joninių’, ‘Ben Alder’, ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ – vidutiniškai<br />
24,0 %. Veislės ‘Zagadka’ 50 % sunokusių uogų odelės tv<strong>ir</strong>tumas sumažėja tik<br />
9,4 %. Labiau suminkštėjo techninę brandą pasiekusių juodųjų serbentų uogų odelė.<br />
‘Ben Lomond’ veislės uogų odelės tv<strong>ir</strong>tumas sumažėja 70,4 %, ‘Joninių’, ‘Zagadka’<br />
<strong>ir</strong> ‘Ben Alder’ – vidutiniškai 64,4 %,‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ – 45,7 % <strong>ir</strong> ‘Almių’ – 33,8 %. Tv<strong>ir</strong>ta<br />
odele išsisk<strong>ir</strong>ia ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ <strong>ir</strong> ‘Ben Alder’ veislių techninės brandos uogos. Uogoms<br />
pernokus, suminkštėja visų t<strong>ir</strong>tų juodųjų serbentų veislių uogų odelė, labiausiai –<br />
‘Joninių’(4,5 karto).<br />
Analizuojant askorbo rūgšties pokyčius uogoms nokstant pastebėta, kad t<strong>ir</strong>tų<br />
veislių uogose jos dinamika priklausė nuo veislių fiziologinių savybių <strong>ir</strong> uogų sunokimo.<br />
Didesni askorbo rūgšties kiekiai visų t<strong>ir</strong>tų veislių uogose nustatyti nokimo pradžioje<br />
(lentelė). Iš esmės didesni askorbo rūgšties kiekiai nustatyti rausvose ‘Joninių’<br />
(229,0 mg <strong>100</strong> g -1 ) <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (190,5 mg <strong>100</strong> g -1 ) veislių uogose. Pastebėta, kad<br />
nokstančiose t<strong>ir</strong>tų veislių uogose askorbo rūgšties kiekis mažėja. Pasiekusiose techninę<br />
brandą minėtų veislių uogose askorbo rūgšties koncentracija sumažėja atitinkamai 25,5<br />
<strong>ir</strong> 24,7 %. ‘Zagadka’ <strong>ir</strong> ‘Ben Alder’ serbentų uogose askorbo rūgšties kiekiai sumažėja<br />
15,3 %, ‘Almių’ <strong>ir</strong> ‘Ben Lomond’ – 19 %. Uogoms toliau nokstant, askorbo rūgšties<br />
kiekis jose sumažėja nuo 5,9 (‘Ben T<strong>ir</strong>ran’) iki 43 % (‘Ben Alder’). ‘Almių’ veislės<br />
uogų vitaminingumas sumažėja 6,5, ‘Ben Lomond’ – 8,3, ‘Joninių’ <strong>ir</strong> ‘Zagadka’ –<br />
vidutiniškai 22,5 % (lentelė).<br />
T<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis uogose priklausė nuo veislių savybių <strong>ir</strong> uogų sunokimo<br />
laiko. T<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis, uogoms nokstant, didėjo visų t<strong>ir</strong>tų veislių<br />
uogose. Daugiausia jų nustatyta pers<strong>ir</strong>pusiose ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (18,1 %) uogose, mažiau<br />
‘Almių’ (13,9 %) <strong>ir</strong> ‘Joninių’ (14,5 %) veislių serbentuose (lentelė). T<strong>ir</strong>pių sausųjų<br />
medžiagų kiekiai ‘Ben Alder’ <strong>ir</strong> ‘Ben Lomond’ uogose mažai skyrėsi (lentelė).<br />
Pigmentų kiekis uogose, joms nokstant, didėja. Iš esmės daugiau šių medžiagų<br />
nustatyta ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (425,4 mg <strong>100</strong> g -1 ) <strong>ir</strong> ‘Ben Alder’ (392, 9 mg <strong>100</strong> g -1 ) veislių<br />
techninės brandos serbentuose (lentelė). ‘Joninių’ <strong>ir</strong> ‘Almių’ uogos sukaupė nuo 214,83<br />
iki 274,2 mg <strong>100</strong> g -1 antocianinų. Pastebėta, kad uogoms pernokus dažančiųjų medžiagų<br />
dinamika sk<strong>ir</strong>tingų veislių serbentuose buvo nevienoda: ‘Ben Lomond’, ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’,<br />
‘Almių’ <strong>ir</strong> ‘Zagadka’ veislių uogose antocianinų kiekis padidėjo atitinkamai 51,8;<br />
11,1; 14,6 <strong>ir</strong> 15,1 %. Didesni dažančiųjų medžiagų kiekiai nustatyti ‘Ben Lomond’,<br />
‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ <strong>ir</strong> ‘Zagadka’ veislių pers<strong>ir</strong>pusiose uogose. ‘Joninių’ <strong>ir</strong> ‘Ben Alder’ veislių<br />
serbentų pers<strong>ir</strong>pusiose uogose antocianinų koncentracija mažėja atitinkamai 16,2 <strong>ir</strong><br />
11,8 % (lentelė).<br />
Didesni titruojamojo rūgštingumo kiekiai nustatyti t<strong>ir</strong>tų veislių uogose joms<br />
pradėjus nokti. Mažiausiai organinių rūgščių yra pers<strong>ir</strong>pusiose uogose. Iš t<strong>ir</strong>tų veislių<br />
didesniu rūgščių kiekiu išsisk<strong>ir</strong>ia ‘Zagadka’, ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ veislių<br />
techninės brandos <strong>ir</strong> pers<strong>ir</strong>pusios uogos, mažiau rūgščios yra tų pačių sunokimo<br />
laipsnių ‘Joninių’ <strong>ir</strong> ‘Ben Alder’ serbentų uogos (lentelė). Pers<strong>ir</strong>pusiuose serbentuose,<br />
palyginti su technines brandos uogomis, rūgščių sumažėja nuo 2,7 (‘Ben Lomond’)<br />
iki 10,9 (‘Ben Alder’).<br />
Iš esmės daugiausia sausųjų medžiagų turi vėlyvųjų veislių ‘Ben Alder’, ‘Ben<br />
Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (nuo 20,9 iki 21,2 %) pernokusios uogos (lentelė). Mažiausiai<br />
sausųjų medžiagų sukaupia ‘Almių’ veislės (15,7 %) pers<strong>ir</strong>pusios uogos.<br />
76
Lentelė. Juodųjų serbentų biocheminės sudėties kitimas uogoms nokstant<br />
Table. Change of biochemical composition in black currant berries during ripening<br />
Veislė<br />
Cultivars<br />
Sunokimas<br />
Ripeness<br />
Nokimo pradžia<br />
Beginning of ripening<br />
50 % sunokusių uogų<br />
T<strong>ir</strong>pios<br />
sausosios<br />
medžiagos<br />
Dry soluble<br />
solids, %<br />
Askorbo<br />
rūgštis<br />
Ascorbic<br />
acid,<br />
mg <strong>100</strong> g -1<br />
Titruojamasis<br />
rūgštingumas<br />
Titratable<br />
acidity, %<br />
Antocianinai<br />
Anthocyanins,<br />
mg <strong>100</strong> g -1<br />
11,9 229 3,03 43,1 17,8<br />
Sausosios<br />
medžiagos<br />
Dry matter,<br />
%<br />
13,2 220 3,05 126,0 17,6<br />
‘Joniniai’ 50 % ripe berries<br />
Techninė branda 13,7 170,5 2,93 214,3 18,6<br />
Technical maturity<br />
Pers<strong>ir</strong>pusios uogos 14,5 129 2,71 179,6 18,8<br />
Overripe berries<br />
Nokimo pradžia 11,9 153 3,49 45,2 17,0<br />
Beginning of ripening<br />
50 % sunokusių uogų 13,8 139 2,41 179,6 17,5<br />
50 % ripe berries<br />
‘Almiai’<br />
Techninė branda 12,2 123 2,88 274,2 15,2<br />
Technical maturity<br />
Pers<strong>ir</strong>pusios uogos 13,9 115 2,67 314,1 15,7<br />
Overripe berries<br />
Nokimo pradžia 12,3 132 3,72 84,0 17,8<br />
Beginning of ripening<br />
50 % sunokusių uogų 11,4 135 3,40 173,3 18,9<br />
‘Zagadka’<br />
50 % ripe berries<br />
Techninė branda 13,8 112 3,23 354,0 18,0<br />
Technical maturity<br />
Pers<strong>ir</strong>pusios uogos 16,6 88 3,07 407,6 19,7<br />
Overripe berries<br />
Nokimo pradžia 11,2 166 3,53 71,4 17,7<br />
Beginning of ripening<br />
50 % sunokusių uogų 13,2 160 3,00 169,1 19,2<br />
‘Ben 50 % ripe berries<br />
Alder’ Techninė branda 15,7 140,5 2,67 392,9 19,4<br />
Technical maturity<br />
Pers<strong>ir</strong>pusios uogos 17,6 80 2,38 346,6 21,2<br />
Overripe berries<br />
Nokimo pradžia 9,7 161,5 3,59 111,3 17,9<br />
Beginning of ripening<br />
50 % sunokusių uogų 10,8 159,5 3,48 218,5 19,3<br />
‘Ben 50 % ripe berries<br />
Lomond’ Techninė branda 14,9 132 3,64 294,1 19,0<br />
Technical maturity<br />
Pers<strong>ir</strong>pusios uogos 17,2 121 3,54 446,4 21,1<br />
Overripe berries<br />
Nokimo pradžia 11,5 190,5 4,02 49,37 17,05<br />
Beginning of ripening<br />
50 % sunokusių uogų 12,5 170,5 3,90 119,7 17,8<br />
‘Ben 50 % ripe berries<br />
T<strong>ir</strong>ran’ Techninė branda 15,6 143,5 3,80 425,4 19,4<br />
Technical maturity<br />
Pers<strong>ir</strong>pusios uogos 18,1 135 3,58 472,7 20,9<br />
Overripe berries<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,095 2,151 0,048 12,451 0,087<br />
77
Aptarimas. Užsimezgusių žalių uogų nemalonų skonį lemia organinės rūgštys <strong>ir</strong><br />
rauginės medžiagos. Pastebėjome, kad uogų kietumas priklauso nuo veislės biologinių<br />
savybių. Uogų tv<strong>ir</strong>tumu išsiskyrė juodųjų serbentų veislės ‘Ben Alder’ <strong>ir</strong> ‘Almiai’.<br />
Antrajame uogų nokimo etape, vykstant morfologiniams <strong>ir</strong> biocheminiams pokyčiams,<br />
uogose sumažėja pektininių medžiagų kiekis, pers<strong>ir</strong>pusios uogos suminkštėja<br />
51–69,8 % (Максименко, 1997; Rubinskienė <strong>ir</strong> kt., 2008). Pastebėta, kad t<strong>ir</strong>tų juodųjų<br />
serbentų veislių uogų odelės tv<strong>ir</strong>tumo pokyčiai, uogoms nokstant, vyko nevienodai.<br />
Pasiekusių 50 % sunokimo brandą ‘Joninių’ <strong>ir</strong> ‘Zagadka’ veislių uogų tv<strong>ir</strong>tumas<br />
sumažėja atitinkamai 15,4 <strong>ir</strong> 9,4 % (2 pav.). Pasiekusių techninę brandą kitų veislių<br />
uogų, išskyrus ‘Almius’, odelė sparčiau minkštėjo. Odelės tv<strong>ir</strong>tumu išsiskyrė ‘Ben<br />
T<strong>ir</strong>ran’ <strong>ir</strong> ‘Almių’ veislių šios brandos uogos. Visų t<strong>ir</strong>tų veislių pernokusių uogų odelė<br />
minkštėjo sparčiausiai.<br />
Nevienodai sunokusių juodųjų serbentų uogų biocheminės sudėties tyrimai<br />
atliekami Lietuvoje <strong>ir</strong> kitose šalyse. Pastebėta, kad sukauptų medžiagų kiekiai <strong>ir</strong> jų<br />
pokyčiai uogose labiau priklauso nuo veislės biologinių savybių nei nuo augimo sąlygų<br />
(Brennan, 1996; Viola <strong>ir</strong> kt., 2000; Rubinskienė <strong>ir</strong> kt., 2006).<br />
Analizuojant askorbo rūgšties kitimą gauti tyrimų duomenys patv<strong>ir</strong>tino mūsų <strong>ir</strong><br />
kitų tyrėjų gautus ankstesnius rezultatus: didesni vitamino C kiekiai aptinkami uogose<br />
joms pradėjus nokti (lentelė) (Максименко, 1999; Rubinskienė, Viškelis, 2002;<br />
Rubinskienė <strong>ir</strong> kt., 2008).<br />
Antocianinų kiekį uogose lėmė veislės savybės, sunokimo laikas <strong>ir</strong> augimo sąlygos.<br />
Cheminių analizių duomenimis, kaip <strong>ir</strong> ankstesniais tyrimų metais, ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’,<br />
‘Ben Alder’ <strong>ir</strong> ‘Ben Lomond’ veislių serbentai išsiskyrė gausiu dažančiųjų medžiagų<br />
kiekiu (lentelė) (Viškelis, Rubinskienė, Jasutienė, 2001; Rubinskienė, 2004). Pastebėta,<br />
kad daugiau antocianinų susikaupia pers<strong>ir</strong>pusiose uogose (Rubinskienė, 2004). Gauti<br />
duomenys parodė, kad pigmentų koncentracija padidėja ne visų veislių uogose. Karšti<br />
liepos mėnesio orai paspartino uogų nokimą, o gausūs kritulių kiekiai turėjo neigiamos<br />
įtakos vėlyvesnių juodųjų serbentų veislių kokybei. Pastebėta, kad pers<strong>ir</strong>pusios ‘Ben<br />
Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ uogos buvo labai minkštos (2 pav.). Manome, kad pers<strong>ir</strong>pusiose<br />
uogose prasidėjo rūgimo procesas <strong>ir</strong> vyko antocianinų skilimas. Tai buvo priežastis, dėl<br />
kurios ‘Ben Alder’ pers<strong>ir</strong>pusiose uogose pigmentų koncentracija sumažėjo (lentelė),<br />
nors mūsų ankstesnių tyrimų duomenimis minėtos veislės pers<strong>ir</strong>pusios uogos sukaupė<br />
daugiausia dažančiųjų medžiagų (Rubinskienė, 2004).<br />
Gauti titruojamojo rūgštingumo <strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekio pokyčių uogose,<br />
joms nokstant, rezultatai neprieštarauja ankstesnių mūsų <strong>ir</strong> kitų tyrėjų atliktų tyrimų<br />
duomenims. Daugiau t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų yra pers<strong>ir</strong>pusiose uogose, rūgščių –<br />
nokimo pradžioje (Максименко, 1997; Rubinskienė <strong>ir</strong> kt., 2006). Antrajame nokimo<br />
etape, kai serbentuose labai padidėja antocianinų <strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekiai,<br />
titruojamasis rūgštingumas uogose pradeda mažėti (lentelė).<br />
Išvados. 1. Didžiausia mase išsisk<strong>ir</strong>ia techninę brandą pasiekusios ‘Almių’<br />
(1,88 g) <strong>ir</strong> ‘Joninių’ (1,54 g) veislių juodųjų serbentų uogos. Uogoms pernokus, jų<br />
masė sumažėja 35 % (‘Almiai’) <strong>ir</strong> 4,7 % (‘Ben T<strong>ir</strong>ran’).<br />
2. Juodiesiems serbentams nokstant, uogų odelės tv<strong>ir</strong>tumas mažėja. Labiausiai<br />
(4,5 karto) suminkštėja pers<strong>ir</strong>pusios ‘Joninių’ veislės serbentų uogos.<br />
3. Didžiausi askorbo rūgšties kiekiai nustatyti uogose joms pradėjus nokti.<br />
78
Mažiausiai vitaminingos pers<strong>ir</strong>pusios uogos. Iš t<strong>ir</strong>tų veislių daugiausia askorbo<br />
rūgšties aptikta įva<strong>ir</strong>ios brandos ‘Joninių’ (229–129 mg <strong>100</strong> g -1 ) <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’<br />
(190,5–135 mg <strong>100</strong> g -1 ) veislių uogose. Gausiausi pigmentų kiekiai susikaupia pers<strong>ir</strong>pusiose<br />
uogose. Iš t<strong>ir</strong>tų veislių iš esmės didesnį antocianinų kiekį sukaupė techninės<br />
brandos <strong>ir</strong> pers<strong>ir</strong>pusios ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (425,4–472,7 mg <strong>100</strong> g -1 ) bei ‘Ben Lomond’<br />
(294,1–446,4 mg <strong>100</strong> g -1 ) veislių uogos. Daugiau t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų yra pers<strong>ir</strong>pusiose<br />
uogose. Daugiausia jų nustatyta techninės brandos <strong>ir</strong> pers<strong>ir</strong>pusiose ‘Ben Alder’<br />
<strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (15,6–18,2 %) veislių uogose. Nokstančiose juodųjų serbentų uogose<br />
mažėja titruojamojo rūgštingumo kiekis: iš esmės didesni rūgščių kiekiai rasti įva<strong>ir</strong>ios<br />
brandos ‘Zagadka’, ‘Ben Lomond’ <strong>ir</strong> ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ veislių uogose.<br />
Padėka. Autoriai dėkoja Lietuvos valstybiniam mokslo <strong>ir</strong> studijų fondui už paramą<br />
atliekant šiuos tyrimus.<br />
Gauta 2008 10 06<br />
Parengta spausdinti 2008 12 02<br />
Literatūra<br />
1. Bičkauskienė S. 1973. Braškių <strong>ir</strong> juodųjų serbentų uogų biocheminė charakteristika.<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 16: 121–134.<br />
2. Brennan R. 1996. Currants and gooseberries. In: J. Janick, J. N. Moore (eds),<br />
Fruit breeding. Small fruit and vine crops. New York, 2: 191–295.<br />
3. Food analysis: general techniques, additives, contaminants, and composition.<br />
1986. Rome, FAO, 205.<br />
4. Kampuse S., Kampuss K., Pizika L. 2002. Stability of anthocyanins and ascorbic<br />
acid in raspberry and blackcurrant cultivars during frozen storage. Proceedings of<br />
the International Rubus and Ribes symposium. Acta Horticulturae, 585: 507–600.<br />
5. Nes A. 1993. Evaluation of blackcurrant cultivars in Norway. Sixth International<br />
Symposium on Rubus and Ribes. Acta Horticulturae, 352: 387–392.<br />
6. Rubinskienė M. 2004. Bioaktyviųjų medžiagų kitimas nokstančiose <strong>ir</strong> perd<strong>ir</strong>btose<br />
juodųjų serbentų uogose: daktaro disert. santr. Kaunas.<br />
7. Rubinskienė M., Viškelis P. 2002. Accumulation of ascorbic acid and anthocyanins<br />
in berries of Ribes nigrum. Botanica Lithuanica, 8(2): 139–144.<br />
8. Rubinskiene M., Viskelis P., Jasutiene I., Duchovskis P., Bobinas C. 2006.<br />
Change of biologically active constituents in black currants during ripening.<br />
Journal of Fruit and Ornamental Plant Research, 14(2): 237–246.<br />
9. Rubinskiene M., Viskelis P., Stanys V., Šikšnianas T., Sasnauskas A. 2008.<br />
Quality changes in black currant berries during ripening. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
27(2): 235–243.<br />
10. Viola R., Brennan R., Davies H., Sommerville L. 2000. L-ascorbic acid accumulation<br />
in berries of Ribes nigrum L. Journal of Horticulture Science &<br />
Biotechnology, 75: 409–412.<br />
11. Viškelis P., Rubinskienė M., Jasutienė I. 2001. Influence of black currant pigments<br />
on berry technological properties. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 20(3)–1:<br />
229–239.<br />
79
12. Wrolstad R. E. 1976. Color and pigment analyzes in fruit products. Station<br />
Bulletin Oregon State University, 624: 4.<br />
13. Žurawicz E., Pluta S., Danek J. 2000. Small fruit breeding at the research institute<br />
of pomology and floriculture in Skierniewice, Poland. Proceeding of the<br />
Eucarpia symposium on fruit breeding and genetics. Acta Horticulturae, 538:<br />
457–461.<br />
14. Ермаков А. И., Арасимович В. В., Ярош Н. П., Перуанский Ю. В.,<br />
Луковникова Г. А., Иконникова М. И. Методы биохимического исследования<br />
растений (Под ред. А. И. Ермакова), Ленинград, 1987.<br />
15. Максименко М. 1997. Аккумуляция питательных веществ в ягодах<br />
смородины черной в процессе созревания. Состояние и проблемы<br />
садоводства России, 2: 207–210.<br />
16. Максименко М. 1999. Динамика витамина С и его форм в процессе<br />
созревания и технологической обработки смородины черной. Плодоводство,<br />
12: 155–159.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Changes in chemical composition and physical properties of black currant<br />
during development<br />
M. Rubinskienė, P. Viškelis, V. Stanys, T. Šikšnianas, A. Sasnauskas<br />
Summary<br />
Berries of different maturity of black currant cultivars ‘Joniniai’, ‘Almiai’, ‘Ben Alder’,<br />
‘Zagadka’, ‘Ben Lomond’ and ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ were investigated at the Lithuanian Institute of<br />
Horticulture. Berries of technical maturity of black currant cultivars ‘Almiai’ and ‘Joniniai’ were<br />
of biggest weight – respectively 1.88 g and 1.54 g. The weight of overripe berries decreased from<br />
4.7 (‘Ben T<strong>ir</strong>ran’) to 35 % (‘Almiai’). While black currant berries ripened, the<strong>ir</strong> skin f<strong>ir</strong>mness<br />
decreased. Overripe berries of cultivar ‘Joniniai’ softened most of all (4.5 times). ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ and<br />
‘Ben Alder’ berries of technical maturity had the f<strong>ir</strong>mest skin – respectively 70 N/cm 2 and 66 N/cm 2 .<br />
The bigger amounts of ascorbic acid were established in berries at the beginning of the<strong>ir</strong><br />
ripening. Overripe berries were the least vitaminous. The bigger amount of ascorbic acid<br />
was established in berries of various maturity of cultivar ‘Joniniai’ (229–129 mg <strong>100</strong> g -1 )<br />
and ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (190.5–135 mg <strong>100</strong> g -1 ). Overripe berries accumulate the bigger amounts<br />
of pigments. Out of the investigated cultivars essentially bigger amount of anthocyanins<br />
was established in berries of technical maturity and overripe berries of cultivars ‘Ben<br />
T<strong>ir</strong>ran’ (425.4–472.7 mg <strong>100</strong> g -1 ) and ‘Ben Lomond’ (294.1–446.4 mg <strong>100</strong> g -1 ). The biggest<br />
amount of <strong>dr</strong>y soluble solids was found in berries of technical maturity and overripe berries<br />
of cultivars ‘Ben Alder’ and ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’ (15.6–18.2 %). When black currant ripened, the<br />
amount of titratable acidity in berries decreased: essentially bigger amounts of acids were<br />
found in berries of various maturity of cultivars ‘Zagadka’, ‘Ben Lomond’ and ‘Ben T<strong>ir</strong>ran’.<br />
Key words: chemical composition, black currant, skin f<strong>ir</strong>mness, berry weight, cultivar.<br />
80
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Introdukuotų remontantinių aviečių veislių augumo <strong>ir</strong><br />
produktyvumo įvertinimas<br />
Loreta Buskienė<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, LT–54333 Babtai, Kauno r.,<br />
el. paštas: l.buskiene@lsdi.lt<br />
2003–2006 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute buvo t<strong>ir</strong>tos keturios<br />
introdukuotos remontantinių aviečių veislės. Didžiausiu derliumi iš jų išsiskyrė standartinė<br />
aviečių veislė ‘Polana’, menkiausiai derėjo ‘Ariadne’. Stambiausias uogas išaugino ‘Austrijas<br />
remontanta’ <strong>ir</strong> ‘Polana’ veislių avietės. Remontantines ‘Austrijas remontanta’, ‘Zeva’ <strong>ir</strong><br />
‘Ariadne’ avietes rekomenduota auginti, leidžiant derėti augalams du kartus per metus, nes<br />
jų derlius vasarą žymiai didesnis negu rudenį. ‘Polana’ aviečių derlius iš esmės nesiskyrė,<br />
derant joms vieną ar du kartus per metus.<br />
Reikšminiai žodžiai: augumas, avietės, produktyvumas, remontantinės, uogos masė,<br />
veislės.<br />
Įvadas. Pasaulyje verslinių avietynų plotai siekia apie <strong>100</strong> tūkst. ha, vidutinis<br />
aviečių derlingumas – 4 t ha -1 . Šiuo metu pasaulyje sukurta per 600 aviečių veislių,<br />
tačiau versliniuose uogynuose jų auginama apie 30 (Легкая, 2006).<br />
Prieš porą šimtmečių buvo sukurtos p<strong>ir</strong>mosios aviečių veislės, kurioms nebūtinas<br />
ramybės periodas su žema temperatūra. Tai vadinamosios remontantinės avietės, derančios<br />
ne tik ant dvimečių, bet <strong>ir</strong> ant vienamečių stiebų, t. y. du kartus per metus. Kadangi<br />
vasarą dera įprastinės avietės, tai remontantinės labiau domintų rudenį. Remontantinių<br />
aviečių derėjimo laiką galima pakeisti genint. Vėlai rudenį visus stiebus nupjovus<br />
iki žemės pav<strong>ir</strong>šiaus, kitais metais dera tik vienamečiai ūgliai, kurie brandina vieną,<br />
tačiau ankstyvesnį <strong>ir</strong> gausesnį rudeninį uogų derlių. Tai iš esmės nauja <strong>ir</strong> versliniams<br />
avietynams perspektyvi aviečių derėjimo ant vienamečių stiebų technologija, turinti<br />
daug privalumų. Visų p<strong>ir</strong>ma žiemą nepašąla stiebai, nes avietės dera ant tais pačiais<br />
metais išaugusių atžalų. Nesutampa kai kurių kenkėjų (paprastųjų avietinukų, avietinių<br />
žiedgraužių) <strong>ir</strong> aviečių augimo ciklas, nes uogos sunoksta rudenį, todėl nebūna<br />
suk<strong>ir</strong>mijusios. Remontantinių aviečių plote galima sėkmingai taikyti integruotą augalų<br />
apsaugos sistemą, nes p<strong>ir</strong>moje vasaros pusėje avietės nežydi <strong>ir</strong> nedera. Uogas labai<br />
palanku skinti mechanizuotai, nes jos auga v<strong>ir</strong>šutinėje stiebo dalyje <strong>ir</strong> visi stiebai dera<br />
(Kазаков, 1994; Gwozdecki, 2003; Danek, 2004; Легкая, 2004).<br />
Pasaulyje ats<strong>ir</strong>adus naujoms produktyvioms veislėms, remontantinės avietės<br />
tapo versline kultūra (Исачкин <strong>ir</strong> kt., 2001; Zornić <strong>ir</strong> kt., 2003; Danek, Krόl, 2008;<br />
81
Milutinović <strong>ir</strong> kt., 2008). Pavyzdžiui, Lenkijoje, užimančioje antrą vietą pasaulyje<br />
pagal aviečių produkcijos išauginimą, remontantinės avietės užima daugiau kaip pusę<br />
verslinių avietynų ploto (Danek, Krόl, 2008). Lietuvoje verslinių avietynų yra daugiau<br />
kaip 260 ha (Kviklys, 2006). Mūsų šalies versliniuose uogynuose taip pat sparčiai<br />
populiarėja remontantinių aviečių veislės.<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti <strong>ir</strong> įvertinti introdukuotų remontantinių aviečių veislių augumą<br />
<strong>ir</strong> produktyvumą Lietuvos agroklimato sąlygomis.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Bandymas atliktas 2003–2006 m. Lietuvos<br />
sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto bandymų bazėje. Tyrimams pas<strong>ir</strong>inktos keturios<br />
remontantinių aviečių veislės: standartinė veislė ‘Polana’ (Lenkija), ‘Ariadne’<br />
(Švedija), ‘Zeva’ (Vokietija) <strong>ir</strong> ‘Austrijas remontanta’ (Austrija).<br />
Avietės pasodintos 2001 m. pavasarį 3,0 × 0,5 m atstumais <strong>ir</strong> augintos pagal priimtas<br />
intensyvias uogynų auginimo technologijas (Intensyvios…, 2002). Augalų juostos<br />
plotis – apie 60 cm, stiebų skaičius nenormuotas. Apskaitinio bandymų laukelio ilgis<br />
<strong>ir</strong> plotis – po 3 m, plotas – 9 m2. Bandymo variantai kartoti po keturis kartus.<br />
D<strong>ir</strong>vožemis – sekliai karbonatingas giliau glėjiškas rudžemis (RDg4-k1), vidutinio<br />
sunkumo <strong>ir</strong> sunkus priemolis. Agrocheminė d<strong>ir</strong>vožemio charakteristika: pH – 7,0 (KCl<br />
ištraukoje), humuso – 2,3 %, P 2<br />
O 5<br />
– 290 mg/kg, K 2<br />
O – 180 mg/kg.<br />
Nustatyta: aviečių vienamečių stiebų skaičius 1 m ilgio augalų juostoje, jų skersmuo<br />
<strong>ir</strong> aukštis; išmatuotas stiebo derančiosios dalies ilgis; įvertintas uogų derlius iš<br />
laukelio <strong>ir</strong> vidutinė uogos masė (p<strong>ir</strong>mojo, trečiojo <strong>ir</strong> paskutiniojo skynimo metu atsitiktine<br />
tvarka atrinkus po <strong>100</strong> uogų <strong>ir</strong> laukelio). Remontantinės avietės buvo augintos<br />
pagal dvi technologijas. 2003 <strong>ir</strong> 2004 m. avietės derėjo vieną kartą per vegetaciją:<br />
kiekvieną rudenį stiebai būdavo nupjauti iki žemės pav<strong>ir</strong>šiaus <strong>ir</strong> uogos skintos nuo<br />
vienamečių stiebų. 2005 <strong>ir</strong> 2006 m. buvo nukarpytos tik derėjusios aviečių stiebų dalys<br />
<strong>ir</strong> leidžiama augalams derėti du kartus per metus.<br />
Meteorologinės sąlygos tyrimų laikotarpiu buvo gana sk<strong>ir</strong>tingos: palankiausi<br />
avietėms augti buvo 2006 m., mažiausiai palankūs – 2003 m. Pastarųjų metų gegužės <strong>ir</strong><br />
b<strong>ir</strong>želio mėn. buvo sausa. Liepa buvo lietinga, rugpjūtis <strong>ir</strong> rugsėjis – gana šilti <strong>ir</strong> sausi.<br />
2004 m. pavasarį užfiksuotos iki -4,9 °C šalnos. Balandžio mėn. buvo labai sausa –<br />
iškrito tik 3,8 mm kritulių (daugiametis vidurkis – 71,8 mm). Liepa buvo sausesnė <strong>ir</strong><br />
vėsesnė negu įprastai, rugpjūtis – labai lietingas. 2005 m. išsiskyrė labai sausa <strong>ir</strong> karšta<br />
liepa, rugpjūtis buvo vėsesnis <strong>ir</strong> lietingas. 2006 m. b<strong>ir</strong>želis buvo sausas, liepa – šiltesnė<br />
<strong>ir</strong> kur kas sausesnė nei įprastai, rugpjūtis <strong>ir</strong> rugsėjis – šilti <strong>ir</strong> daug lietingesni (kritulių<br />
iškrito dvigubai daugiau), palyginti su daugiamečiais duomenimis.<br />
Tyrimų duomenys buvo statistiškai įvertinti dispersinės analizės metodu, taikomu<br />
randomizuotų pakartojimų blokams.<br />
Rezultatai. Aviečių augumas. Iš esmės daugiausia vienamečių stiebų ploto<br />
vienete išaugino ‘Austrijas remontanta’ avietės – 40,9 % daugiau negu standartinė<br />
veislė ‘Polana’ (1 lentelė).<br />
82
1 lentelė. Remontantinių aviečių augumo rodikliai<br />
Table 1. Indices of remontant raspberry growth vigour<br />
Babtai, 2004–2006 m.<br />
Veislė<br />
Stiebų skaičius, vnt. m -1 Stiebo skersmuo Stiebo aukštis<br />
Cultivar<br />
Stem number, unt. m -1 Stem diameter, mm Stem height, cm<br />
‘Polana’ (standartinė / standard) 33,7 9,9 109,0<br />
‘Ariadne’ 18,6 10,1 115,8<br />
‘Austrijas remontanta’ 50,9 10,6 167,0<br />
‘Zeva’ 34,0 10,4 147,5<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
8,72 0,78 17,66<br />
Lyginant su standartine veisle, nustatyta, kad visų t<strong>ir</strong>tų remontantinių veislių<br />
aviečių stiebų skersmuo iš esmės nesiskyrė. Standartinė aviečių veislė ‘Polana’ išaugino<br />
žemiausius stiebus, nors nuo jos aukščiu iš esmės nesiskyrė <strong>ir</strong> ‘Ariadne’ stiebai.<br />
‘Austrijas remontanta’ aviečių stiebai užaugo 53,2 %, o ‘Zeva’ – 40,9 % aukštesni<br />
negu standartinės veislės.<br />
Remontantinių aviečių produktyvumui svarbiausia ne pats stiebo aukštis, bet<br />
derančiosios jo dalies ilgis. Iš esmės ilgiausią (49,6 cm) derančiąją stiebo dalį suformavo<br />
standartinės ‘Polana’ avietės – ji sudarė 45,5 % ben<strong>dr</strong>o stiebo aukščio (pav.).<br />
Aukščiausius stiebus išauginusios ‘Austrijas remontanta’ veislės avietės suformavo<br />
trumpiausią (18 cm) derančiąją stiebo dalį – tik 10,8 %, o ‘Zeva’ <strong>ir</strong> ‘Ariadne’ aviečių –<br />
atitinkamai 20,4 bei 27,3 % ben<strong>dr</strong>o stiebo aukščio.<br />
Pav. Remontantinių aviečių derančiosios stiebo dalies ilgis<br />
Fig. Length of the yielding stem part of the remontant raspberries<br />
Babtai, 2003–2004 m.<br />
83
Derlius <strong>ir</strong> uogos masė. Derant tik vienamečiams stiebams 2003–2004 m., iš<br />
esmės didžiausiu derliumi išsiskyrė standartinė aviečių veislė ‘Polana’ (4,89 t ha -1 ) (2<br />
lentelė). Kitų veislių aviečių derlius buvo tik nuo 11,6 % (‘Austrijas remontanta’) iki<br />
31,3 % (‘Zeva’) standartinės veislės augalų derliaus.<br />
2 lentelė. Remontantinių aviečių derlius <strong>ir</strong> vidutinė uogos masė<br />
Table 2. Yield and average berry weight of remontant raspberries<br />
Veislė<br />
Cultivar<br />
Derlius<br />
Yield, t ha -1<br />
dera vieną kartą dera du kartus<br />
yield 1 time<br />
yield 2 times<br />
2003 m. 2004 m. vidut.<br />
vidut.<br />
2005 m. 2006 m.<br />
average average<br />
84<br />
Babtai, 2003–2006 m.<br />
vidutinis<br />
average<br />
Vidutinė<br />
uogos<br />
masė<br />
Average<br />
berry<br />
weight, g<br />
‘Polana’ (standartinė/ 4,50 5,28 4,89 5,10 4,19 4,64 4,77 2,55<br />
standard)<br />
‘Ariadne’ 0,85 1,14 1,0 3,03 3,38 3,21 2,10 2,02<br />
‘Austrijas<br />
0,36 0,78 0,57 4,84 6,95 5,90 3,23 2,61<br />
remontanta’<br />
‘Zeva’ 1,76 1,30 1,53 6,19 4,94 5,56 3,55 2,11<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
1,147 0,576 0,624 1,613 2,322 1,387 0,809 0,352<br />
Remontantinėms avietėms derant du kartus per metus (2005–2006 m.), mažiausias<br />
buvo ‘Ariadne’ aviečių derlius (3,21 t ha -1 ), kitų veislių derlius iš esmės nesiskyrė.<br />
Lyginant pagal sk<strong>ir</strong>tingas technologijas augintų aviečių veislių derlingumą, nustatyta,<br />
kad du kartus per vegetaciją derančių ‘Ariadne’ aviečių derlius buvo trigubai didesnis<br />
negu rudeniniam derliui auginamų uogų. Panašiai derėjo <strong>ir</strong> ‘Zeva’ veislės avietės.<br />
‘Austrijas remontanta’ avietės, derėdamos du kartus per metus, išaugino net 10,4 karto<br />
didesnį derlių negu derėdamos tik rudenį.<br />
Per ketverius tyrimų metus iš esmės didžiausiu derliumi išsiskyrė standartinė aviečių<br />
veislė ‘Polana’ (4,77 t ha -1 ), menkiausiai derėjo ‘Ariadne’ (2,10 t ha -1 ). Stambiausias<br />
uogas per tyrimų metus išaugino ‘Austrijas remontanta’ (2,61 g) <strong>ir</strong> ‘Polana’ (2,55 g)<br />
avietės, kitų veislių augalų uogos buvo iš esmės smulkesnės (2 lentelė).<br />
Aptarimas. Remontantinių aviečių veislių tyrimais nustatyta, kad augalų derlingumas<br />
nepriklausė nuo pagrindinių augumo rodiklių: stiebų aukščio, skersmens <strong>ir</strong><br />
stiebų skaičiaus ploto vienete. Lemiamas augalų produktyvumo veiksnys buvo stiebo<br />
derančiosios dalies ilgis. Standartinės veislės ‘Polana’ avietės, išauginusios žemiausius<br />
stiebus, bet suformavusios ilgiausią derančiąją stiebo dalį (apie 50 cm), išaugino<br />
<strong>ir</strong> didžiausią vidutinį uogų derlių – 4,77 t ha -1 . ‘Austrijas remontanta’ avietės, kurių<br />
stiebai buvo aukščiausi, auginamos pagal vienamečių stiebų derėjimo technologiją,<br />
suformavo trumpiausią derančiąją stiebo dalį (18 cm) <strong>ir</strong> išaugino vidutinį 3,23 t ha -1<br />
(tai priklausė nuo auginimo technologijos) uogų derlių.<br />
T<strong>ir</strong>iant įva<strong>ir</strong>ias remontantines aviečių veisles sk<strong>ir</strong>tingais laikotarpiais, išsiskyrė<br />
lenkų selekcininko J. Daneko sukurta veislė ‘Polana’. Šių aviečių derančioji stiebo<br />
dalis buvo 65,7 % ilgesnė negu remontantinės aviečių veislės ‘Babje leto’. ‘Polana’
avietės išaugino 27,7 % stambesnes uogas negu ‘Babje leto’. Vidutinis ‘Polana’ aviečių<br />
derlius buvo 8,2 t ha -1 , t. y. 148,2 % didesnis nei ‘Babje leto’ (Buskienė, Uselis, 2008).<br />
Kitų šalių tyrėjų duomenimis kaip viena geriausių remontantinių aviečių veislių taip<br />
pat buvo išsk<strong>ir</strong>ta ‘Polana’ (Danek, Krόl, 2008; Milutinović <strong>ir</strong> kt., 2008).<br />
Remontantinės aviečių veislės ‘Babje leto’ <strong>ir</strong> ‘Polana’ buvo t<strong>ir</strong>iamos taikant dvi<br />
sk<strong>ir</strong>tingas auginimo technologijas (avietėms derant vieną <strong>ir</strong> du kartus per metus).<br />
Avietėms derant vieną kartą per metus, ‘Babje leto’ aviečių derlius padidėjo 60 %.<br />
‘Polana’ aviečių derlius, taikant abi technologijas, iš esmės nesiskyrė, nors ant vienamečių<br />
stiebų išaugo 14,5 % didesnis uogų derlius (Бускене, 2000; Buskienė, Uselis,<br />
2002). Baltarusijoje atliktų mokslinių tyrimų duomenimis ‘Babje leto’ avietės, derant<br />
tik vienamečiams stiebams, išaugino dvigubai didesnį uogų derlių nei derėdamos du<br />
kartus per metus (Aдащик, 1999).<br />
2003–2006 m. atliktuose bandymuose ‘Austrijas remontanta’ avietės, derėdamos<br />
du kartus per metus, išaugino 10,4 karto, o ‘Zeva’ <strong>ir</strong> ‘Ariadne’ – daugiau kaip 3 kartus<br />
didesnį derlių negu derėdamos tik rudenį. Remiantis šių tyrimų rezultatais, remontantines<br />
‘Austrijas remontanta’, ‘Zeva’ <strong>ir</strong> ‘Ariadne’ avietes rekomenduojama auginti,<br />
leidžiant derėti augalams du kartus per metus, nes jų išauginamas uogų derlius vasarą<br />
yra žymiai didesnis negu rudenį.<br />
Išvados. 1. Remontantinių aviečių ‘Zeva’ <strong>ir</strong> ‘Austrijas remontanta’ stiebai išauga<br />
35,3–53,2 % aukštesni už standartinės veislės ‘Polana’. ‘Austrijas remontanta’ avietės<br />
išaugina daugiausia stiebų ploto vienete.<br />
2. Gausiausiai dera standartinės aviečių veislės ‘Polana’ augalai (4,64–4,89 t ha -1 ).<br />
‘Polana’ aviečių derlius iš esmės nesisk<strong>ir</strong>ia, derant joms vieną ar du kartus per metus.<br />
‘Austrijas remontanta’, ‘Zeva’ <strong>ir</strong> ‘Ariadne’ aviečių derlius žymiai didesnis, derant<br />
augalams du kartus per metus. Stambiausias uogas išaugina ‘Austrijas remontanta’<br />
(2,61 g) <strong>ir</strong> ‘Polana’ (2,55 g) avietės.<br />
Gauta 2008 11 11<br />
Parengta spausdinti 2008 12 09<br />
Literatūra<br />
1. Buskienė L., Uselis N. 2002. Biological peculiarities of autumn raspberry and<br />
assessment of cropping on primocanes technology. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
21(3): 55–63.<br />
2. Buskienė L., Uselis N. 2008. The influence of nitrogen and potassium fertilizers<br />
on the growth and yield of raspberries cv. ‘Polana’. Agronomy Research, 6(1):<br />
27–35.<br />
3. Danek J., Król K. 2008. Recent situation in raspberry production in Poland.<br />
Proceedings of the IX International Rubus and Ribes Symposium. Acta<br />
Horticulturae, 777: 289–291.<br />
4. Danek J. 2004. Uprawa maliny i jeźyny. Hortpress, Warszawa.<br />
5. Gwozdecki J. 2003. Raspberry production in Poland. Proceedings of I Symposium<br />
on raspberry of Serbia and Montenegro with international participation. Čačak,<br />
157.<br />
85
6. Intensyvios uoginių augalų auginimo technologijos. 2002. N. Uselis (sudaryt.).<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, Babtai.<br />
7. Kviklys D. 2006. Lietuvos <strong>ir</strong> Latvijos sodininkystės verslo studija. Babtai.<br />
8. Milutinović M. D., Nikolić M., Milivojević J., Milutinović M. M., Daković G.<br />
2008. Growing primocane raspberry cultivars in Serbia. Proceedings of the IX<br />
International Rubus and Ribes Symposium. Acta Horticulturae, 777: 443–445.<br />
9. Zornić B., Petrović S., Milošević T., Leposavić A. 2003. Raspberry products in<br />
Europe and the USA. Proceedings of I Symposium on raspberry of Serbia and<br />
Montenegro with international participation. Čačak, 153.<br />
10. Aдащик A. Г. 1999. Возделывание ремонтантных сортов малины.<br />
Плодоводство, 12: 104–106.<br />
11. Бускене Л. 2000. Продуктивность ремонтантных сортов малины при разных<br />
системах возделывания. Плодоводство, 13: 219–223.<br />
12. Исачкин А. В., Воробьев Б. Н., Аладина О. Н. 2001. Сортовой каталог.<br />
Ягодные культуры. Изд. ЭКСМО, Пресс. Изд. Лик Пресс, Москва.<br />
13. Казаков И. В. 1994. Малина и ежевика. Колос, Москва.<br />
14. Легкая Л. В. 2006. Основные направления селекции малины в мире.<br />
Плодоводство, 18: 242–249.<br />
15. Легкая Л. В. 2004. Технологии возделывания малины в Российской<br />
Федерации. Плодоводство, 16: 327–331.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Evaluation of the introduced raspberry cultivar growth vigour and<br />
productivity<br />
L. Buskienė<br />
Summary<br />
There were investigated four cultivars of the introduced remontant raspberries at the<br />
Lithuanian Institute of Horticulture in 2003–2006. Standard raspberry cultivar ‘Polana’ distinguished<br />
itself with the biggest yield; cultivar ‘Ariadne’was the least productive. Raspberries of<br />
cultivars ‘Austrijas remontanta’ and ‘Polana’ produced the biggest berries. There was recommended<br />
to grow remontant raspberries ‘Austrijas remontanta’, ‘Zeva’ and ‘Ariadne’ allowing to yield<br />
them twice per year, because the<strong>ir</strong> yield in summer much more bigger than in autumn. The yield of<br />
raspberry cultivar ‘Polana’ essentially didn’t differ, when they yielded one or two times per year.<br />
Key words: growth vigour, raspberry, productivity, remontant, berry weight, cultivar.<br />
86
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Effect of cutting type on the rooting process in selected<br />
species of evergreen barberries<br />
Urszula Puczel<br />
Department of Horticulture University of Warmia and Mazury in Olsztyn<br />
ul. Prawocheńskiego 21 10-957 Olsztyn Poland, e-mail: upuczel@uwm.edu.pl<br />
The experiment was performed on two evergreen barberry species, Berberis julianae<br />
(wintergreen barberry) and Berberis verruculosa (warty barberry), both considered to be relatively<br />
winter-hardy and suitable for growing under the climate conditions of Poland. The objective<br />
of the study was to determine the effect of propagation method on rooting percentage and root<br />
system quality in the barberry. Stem cuttings (double-node for B. verruculosa, single- and<br />
double-node for B. julianae) were taken on the 8th of September from seven-year-old maternal<br />
shrubs. In both species, thorns were removed from half of the cuttings prior to transplanting.<br />
The boxes with stem cuttings were placed in the greenhouse, on unheated benches. Rooting<br />
percentage and root system quality were estimated after 7 months of rooting. The results were<br />
verified statistically by analysis of variance, at a significance level of p = 0.05.<br />
Considerable differences were observed between the investigated barberry species with<br />
respect to rooting percentage. Almost all wintergreen barberry cuttings (on average 94 %)<br />
rooted successfully, and thorn removal had no effect on rooting percentage. A much smaller<br />
rooting percentage (44–52 %) was recorded in warty barberry, where a higher number of<br />
thornless cuttings formed roots. A comparison of root system morphology revealed that<br />
thornless cuttings produced longer roots. Not in all cases the number of roots was dependent<br />
on the presence or absence of thorns on the cutting; in wintergreen barberry the number of<br />
roots was affected by cutting length.<br />
Key words: Berberis julianae, Berberis verruculosa, cutting, root system.<br />
Introduction. Berberis is a genus of about 50 species of evergreen and deciduous<br />
shrubs with long and short shoots. The leaves are borne in clusters on short shoots,<br />
while on long shoots they develop into characteristic three-spined thorns. Apart from<br />
numerous hybrids, tens of barberry varieties (in particular evergreen) are grown worldwide<br />
(Bugała, 2000).<br />
Berberis thunbergii DC. (Thunberg’s barberry) and Berberis vulgaris L. (European<br />
barberry) are most popular in Poland. Both are deciduous shrubs, winter-hardy under<br />
the climate conditions of Poland (Tomżyńska, Muras, 2006). They are often planted in<br />
gardens and used as hedges. Berberis julianae C. K. Schneid. (wintergreen barberry)<br />
and Berberis verruculosa Hemsl. Et E. H. Wilson (warty barberry) belong to the most<br />
frost-resistant evergreen varieties. Berberis julianae is a shrub, which can grow 1.5 m<br />
87
tall, with long shoots forming a loose structure of the plant. The three-spined thorns<br />
are stiff, up to 3 cm long. The leaves are elliptic, up to 10 cm long, leathery, stiff, darkgreen<br />
above, pale green and matt below, with spiny margins. Some leaves turn red in<br />
winter. Berberis verruculosa reaches 1 m in height; it is dense and compact in habit.<br />
The leaves are hard, glossy and green above, blue-green below, up to 2.5 cm long.<br />
The thorns are three-spined. Both species are relatively resistant to low temperatures,<br />
but during extremely cold winters they freeze, and regrowth after frost injury may<br />
proceed at a different rate (Bugała, 2000; Seneta, Dolatowski, 2000).<br />
Evergreen barberries and some deciduous varieties can be propagated by seeds or<br />
by stem cuttings (Korszun et al., 2004; Szydło, 2006). Authors differ in the<strong>ir</strong> opinions<br />
on the optimum time for taking cuttings of evergreen barberries. According to Szydło<br />
(2006), the cuttings of evergreen species should be collected in July, while according<br />
to Hrynkiewicz-Sudnik et al. (1987) – in August or September. Prior to transplanting,<br />
stem cuttings should be placed into the rooting medium (Hrynkiewicz-Sudnik et al.,<br />
1987; Shah, Singh-Bhujwan, 1999). Rooting stimulators help speed up the rooting<br />
process and increase the number of rooted cuttings (Jerzy, Krzymińska, 2005). The<br />
rooting process may be also influenced by plant growth regulators (Riha et al., 2007)<br />
and shading (Pacholczak et al., 2006).<br />
The objective of the study was to determine the effect of propagation method on<br />
rooting percentage and root system quality in the barberry.<br />
Objects, methods and conditions. The experiment was performed on two evergreen<br />
barberry species, Berberis julianae C. K. Schneid (wintergreen barberry) and<br />
Berberis verruculosa Hemsl. Et E. H. Wilson (warty barberry), both considered to be<br />
relatively winter-hardy and suitable for growing under local climate conditions.<br />
The experiment was carried out at the Experimental Station of the University of<br />
Warmia and Mazury in Olsztyn (NE Poland). Stem cuttings (double-node for B. verruculosa,<br />
single- and double-node for B. julianae) were taken on 8th of September<br />
2006 from seven-year-old maternal shrubs. In both species, thorns were removed from<br />
half of the cuttings prior to transplanting. The experiment was established on 9th of<br />
September, in five replications per combination, 10 cuttings per replication. A total<br />
of 300 cuttings were collected. “Ukorzeniacz AB” root-growing powder composed<br />
of 1-naphthaleneacetic acid – 0.2 %, 4-indol-3-ylbutyric acid – 0.1 %, 1-naphthaleneacetic<br />
acid amide – 0.1 % was used. The cuttings were placed in boxes filled with<br />
peat substrate mixed with 10 % perlite. The boxes were placed in the greenhouse, on<br />
unheated benches. Rooting percentage and root system quality were estimated after 7<br />
months of rooting, on 13th of April 2007.<br />
The results were verified statistically by analysis of variance, at a significance level<br />
of p = 0.05 (factor 1 – cuttings with thorns/without thorns, factor 2-cutting length).<br />
Results. Considerable differences were observed between the investigated evergreen<br />
barberry species with respect to rooting percentage. The root system was well<br />
developed, both in single- and double-node cuttings. Almost all wintergreen barberry<br />
cuttings (on average 94 %) rooted successfully, and thorn removal had no effect on<br />
rooting percentage (Fig.). A much lower rooting percentage (44–52 %) was recorded<br />
in warty barberry.<br />
88
Fig. Percentage of rooted cuttings<br />
Pav. Įsišaknijusių auginių procentas<br />
Not in all cases the number of roots depended on the presence or absence of thorns<br />
on the cutting. In warty barberry a higher number of roots were formed by thornless<br />
cuttings (on average 10) – Table 1. Cuttings with thorns had on average by over 20 %<br />
of roots less. A similar trend was noted in wintergreen barberry, but only in respect of<br />
single-node cuttings. Double-node cuttings, both with and without thorns, produced<br />
on average 10.6–10.7 roots; no statistically significant differences were found between<br />
treatments.<br />
Table 1. Biometry of the root system of Berberis verruculosa<br />
1 lentelė. Berberis verruculosa šaknų sistemos biometrija<br />
Trait<br />
Charakteristika<br />
Number of roots<br />
Šaknų skaičius<br />
Total root length<br />
Ben<strong>dr</strong>as šaknų ilgis (cm)<br />
Root mass<br />
Šaknų masė (g)<br />
n. s. = non-significant / nepatikima<br />
Cuttings without thorns<br />
Auginiai be spyglių<br />
Cuttings with thorns<br />
Auginiai su spygliais<br />
LSD p = 0.05<br />
R p = 0,05<br />
10.0 7.8 2.22<br />
106.0 82.2 3.90<br />
0.46 0.41 n. s.<br />
In wintergreen barberry the number of roots was affected by cutting length<br />
(Table 2). The root system was much better developed in shorter (single-node) cuttings.<br />
The average number of roots reached 15.6 in single-node cuttings, and it was by<br />
over 30 % lower in double-node cuttings. Average total root length was 180 cm and<br />
around <strong>100</strong> cm in single-node and double-node cuttings respectively. A similar trend<br />
was observed with regard to total root mass.<br />
89
Table 2. Biometry of the root system of Berberis julianae<br />
2 lentelė. Berberis julianae šaknų sistemos biometrija<br />
Trait<br />
Charakteristika<br />
Number of roots<br />
Šaknų skaičius<br />
Total root length<br />
Ben<strong>dr</strong>as šaknų ilgis<br />
(cm)<br />
Root mass<br />
Šaknų masė (g)<br />
Cuttings without thorns<br />
Auginiai be spyglių<br />
single-node<br />
vieno bamblio<br />
double-node<br />
dviejų bamblių<br />
Cuttings with thorns<br />
Auginiai su spygliais<br />
single-node<br />
vieno bamblio<br />
double-node<br />
dviejų bamblių<br />
17.5 10.6 13.7 10.7<br />
230.7 119.7 128.3 85.0<br />
1.0 0.64 0.83 0.62<br />
LSD p = 0.05<br />
Factor 1 – with thorns /<br />
without thorns<br />
Factor 2 – cutting length<br />
R p = 0,05<br />
Faktorius 1 – su spygliais /<br />
be spyglių<br />
Faktorius 2 – auginio ilgis<br />
Factor 1–1.23<br />
Faktorius 1–1,23<br />
Factor 2–1.24<br />
Faktorius 2–1,24<br />
Factors 1 × 2–1.75<br />
Faktoriai 1 × 2–1,75<br />
Factor 1–43.15<br />
Faktorius 1–43,15<br />
Factor 2–44.08<br />
Faktorius 2–44,08<br />
Factors 1 × 2–61.40<br />
Faktoriai 1 × 2–61,40<br />
Factor 1– non-significant<br />
Faktorius 1– nepatikima<br />
Factor 2–0.10<br />
Faktorius 2–0,10<br />
Factors 1 × 2–0.15<br />
Faktoriai 1 × 2–0,15<br />
A comparison of root system morphology revealed that thornless cuttings produced<br />
longer roots.<br />
Discussion. Stem cuttings of evergreen barberries were taken in September, since<br />
according to Hrynkiewicz-Sudnik et al. (1987) this is the optimum time for cutting<br />
collection in evergreen species. According to Hrynkiewicz-Sudnik et al. (1987),<br />
evergreen barberries do not root easily. However, in the present experiment almost all<br />
wintergreen barberry cuttings (on average 94 %) rooted successfully. A much lower<br />
rooting percentage was recorded in warty barberry. Kolasiński (2006) reported that<br />
the number of metasequoia (Metasequoia glyptostroboides) cuttings, which formed<br />
roots, was similar regardless of the type of cutting (top, single-node, double-node).<br />
Czekalski (1996) demonstrated that in forsythia (Forsythia × intermedia) the shortest<br />
(single-node) cuttings rooted most easily. The number of successfully rooted longer<br />
cuttings, with 2, 3 and 4 nodes, was lower.<br />
Some authors (Hrynkiewicz-Sudnik et al., 1987, Marosz, 2004) recommend to remove<br />
thorns from cuttings, paying due attention to preventing bud damage. In Berberis<br />
julianae thorn removal had no effect on rooting percentage. In Berberis verruculosa<br />
a higher number of cuttings without thorns rooted successfully, compared to cuttings<br />
with thorns (52 % vs. 42 %).<br />
90
In wintergreen barberry the root system was much better developed in shorter<br />
(single-node) cuttings. A similar trend was observed with regard to total root mass. The<br />
present results agree with the findings of Czekalski (1996) who studied the propagation<br />
of forsythia (Forsythia × intermedia) by stem cuttings with 1, 2, 3 and 4 nodes.<br />
Single-node cuttings had the most developed root system, comprising numerous, thin<br />
roots. Total root length was higher in single-node cuttings than in the other types of<br />
cuttings. The plants that developed from single-node cuttings were characterized by<br />
the best quality. Kolasiński (2006) investigated the effect of propagation method on<br />
root system quality in metasequoia (Metasequoia glyptostroboides) and reported that<br />
the number and length of roots were affected by cutting type. Single-node cuttings<br />
formed the least roots, while top cuttings produced the longest roots. No differences<br />
were observed between single- and double-node cuttings with respect to root length.<br />
Conclusions. 1. Considerable differences were observed between the investigated<br />
evergreen barberry species with respect to rooting percentage.<br />
2. Almost all wintergreen barberry cuttings (on average 94 %) rooted successfully,<br />
and thorn removal had no effect on rooting percentage.<br />
3. A much lower rooting percentage (44–52 %) was recorded in warty barberry,<br />
where a higher number of thornless cuttings formed roots.<br />
4. A comparison of root system morphology revealed that thornless cuttings<br />
produced longer roots. Not in all cases the number of roots depended on the presence<br />
or absence of thorns on the cutting.<br />
5. In wintergreen barberry the number of roots was affected by cutting length.<br />
The root system of shorter, single-node stem cuttings was found to be much more<br />
developed.<br />
Gauta 2008-05-15<br />
Parengta spausdinti 2008-12-03<br />
References<br />
1. Bugała W. 2000. Drzewa i krzewy. Wyd. PWRiL, Warszawa.<br />
2. Czekalski M. 1996. Rozmnażanie forsycji pośredniej za pomocą krótkich sadzonek<br />
z<strong>dr</strong>ewniałych. Szkółkarstwo, 2: 8–9.<br />
3. Hrynkiewicz-Sudnik J., Sękowski B., Wilczkiewicz M. 1987. Rozmnażanie<br />
<strong>dr</strong>zew i krzewów liściastych. Cz. 2. Państwowe Wydawnictwo Naukowe,<br />
Warszawa.<br />
4. Jerzy M., Krzymińska A. 2005. Rozmnażanie wegetatywne roślin ozdobnych.<br />
Państwowe Wydawnictwo Rolnicze i Leśne, Poznań.<br />
5. Kolasiński M. 2006. Wegetatywne rozmnażanie metasekwoi. Cz. I. Sadzonki<br />
półz<strong>dr</strong>ewniałe. Szkółkarstwo, 2: 54–55.<br />
6. Korszun S., Sękowska J., Golcz M. 2004. Rozmnażanie odmiany berberysu<br />
‘Profesor Sękowski’ za pomocą sadzonek półz<strong>dr</strong>ewniałych. Folia Univ. Agric.<br />
Stetin. Agricultura, 236(94): 77–80.<br />
7. Marosz A. 2004. Berberysy. Cz. II. Szkółkarstwo, 5: 5–10.<br />
91
8. Pacholczak A. 2006. The effect of shading of stock plants on rhizogenesis in<br />
stem cuttings of Berberis thunbergii ‘Red Rocket’. Acta Physiol. Plantarum,<br />
28(6): 567–575.<br />
9. Riha M., Salas P., Reznicek V. 2007. Study of propagation of Berberis thunbergii<br />
L. by cuttings, using less-known methods of stimulation. Acta Univ. Agric. et<br />
Silviculturae Mendelianae Brunensis, 55(4): 53–62.<br />
10. Seneta W., Dolatowski J. 2000. Den<strong>dr</strong>ologia. Wyd. Naukowe PWN, Warszawa.<br />
11. Shah S. C., Singh-Bhujwan H. 1999. Rooting behaviour of Berberis cuttings as<br />
influenced by plant growth regulators. Progressive Horticulture, 31(1/2): 98–<br />
<strong>100</strong>.<br />
12. Szydło W. 2006. Szkółkarstwo ozdobne, wybrane zagadnienia. Agencja Promocji<br />
Zieleni, sp. zo. o., Warszawa.<br />
13. Tomżyńska M., Muras P. 2006. Katalog roślin – <strong>dr</strong>zewa, krzewy, byliny – polecane<br />
przez Związek Szkółkarzy Polskich. Wyd. Agencja Promocji Zieleni,<br />
Warszawa.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. MOKSLO DARBAI. 2008. 27(4).<br />
Auginio rūšies įtaka amžinai žaliuojančių raugerškių atrinktų veislių<br />
įsišaknijimo procesui<br />
U. Puczel<br />
Santrauka<br />
Bandymas atliktas su dviem amžinai žaliuojančių raugerškių rūšimis – Berberis julianae<br />
(žiemą žaliuojantis raugerškis) <strong>ir</strong> Berberis verruculosa (karpotasis raugerškis).<br />
Abu jie laikomi sąlyginai atspariais žiemą <strong>ir</strong> tinkamais auginti Lenkijos klimato sąlygomis<br />
augalais. Šio tyrimo tikslas – nustatyti dauginimo būdo įtaką raugerškio įsišaknijimo<br />
procentui <strong>ir</strong> šaknų sistemos kokybei. Rugsėjo 8 d. nuo septynerių metų motininių krūmų<br />
paimti stiebo auginiai (nuo B. verruculosa – dviejų bamblių, nuo B. julianae – vieno <strong>ir</strong><br />
dviejų). Prieš persodinant nuo pusės abiejų veislių auginių buvo pašalinti spygliai. Dėžės<br />
su stiebo auginiais buvo pastatytos šiltnamyje ant nešildomų suolų. Įsišaknijimo procentas<br />
<strong>ir</strong> šaknų sistemos kokybė įvertinti praėjus 7 mėnesiams po įsišaknijimo. Rezultatai<br />
patikrinti statistiškai, taikant variantiškumo analizę, kai patikimumo lygis p = 0,05.<br />
Pastebėti reikšmingi t<strong>ir</strong>tų raugerškio rūšių įsišaknijimo procento sk<strong>ir</strong>tumai. Beveik<br />
visi žiemą žaliuojančio raugerškio auginiai (vidutiniškai 94 %) įsišaknijo sėkmingai<br />
<strong>ir</strong> spyglių pašalinimas įsišaknijimo procentui įtakos neturėjo. Karpotojo raugerškio<br />
įsišaknijimo procentas buvo kur kas mažesnis (44–52 %), tačiau įsišaknijo daugiau auginių<br />
be spyglių. Šaknų sistemos morfologijos palyginimas parodė, kad auginių be spyglių<br />
šaknys išaugo ilgesnės. Ne visais atvejais šaknų skaičius priklausė nuo auginio spyglių buvimo<br />
ar nebuvimo; žiemą žaliuojančio raugerškio šaknų skaičiui darė įtaką auginio ilgis.<br />
Reikšminiai žodžiai: Berberis julianae, Berberis verruculosa, auginys, šaknų sistema.<br />
92
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Effect of UV-B radiation and ozone stress on<br />
photosynthetic pigment system of various<br />
horticultural plants<br />
Aušra Brazaitytė 1 , Romualdas Juknys 2 , Jurga Sakalauskaitė 1 ,<br />
San<strong>dr</strong>a Sakalauskienė 1 , Bronislovas Gelvonauskis 4 , Gie<strong>dr</strong>ė Samuolienė 1, 3 ,<br />
Gintarė Šabajevienė 1 , Akvilė Urbonavičiūtė 1, 3 , Raimonda Ulinskaitė 1 ,<br />
Alg<strong>ir</strong>das Sliesaravičius 3 , Asta Ramaškevičienė 3 , Pavieas Duchovskis 1, 3<br />
1<br />
Lithuanian Institute of Horticulture, Babtai, 54333 Kaunas district, Lithuania,<br />
e-mail: a.brazaityte@lsdi.lt<br />
2<br />
Vytautas Magnus University, Daukanto 28, Kaunas 44246, Lithuania<br />
3<br />
Lithuanian University of Agriculture, Noreikiškės 53067, Kaunas district, Lithuania<br />
4<br />
Plant Gene Bank, Stoties 2, Akademija 58343, Kėdainiai district, Lithuania<br />
The objective of this work is to investigate tolerance and adaptation of photosynthetic<br />
pigment system of various horticultural plants to impact of ozone and UV-B stress. Three<br />
experiments were carried out in phytotron complex at the Laboratory of Plant Physiology, LIH.<br />
It was investigated such ozone concentrations – 120, 240 and 360 µg m -3 in the f<strong>ir</strong>st experiment.<br />
Plants were affected with 1, 3, 5, 7 and 9 kJ m -2 day -1 doses of UV-B in the second experiment.<br />
Th<strong>ir</strong>d experiment was intended for adaptation to ozone and UV-B radiation, where plants<br />
were affected with 80 µg m -3 of ozone and 4 kJ m -2 day -1 of UV-B during adaptation period.<br />
The main effect was 280 µg m -3 of ozone and 8 kJ m -2 day -1 of UV-B. The subject of research<br />
was radish, tomato and pea in all experiments. In the experiments of ozone impact there were<br />
studied apple, apricot, peach, plum trees and strawberry. Chlorophyll content decreased in<br />
leaves of pea, pomes fruits and strawberries and there was no negative effect in tomato and<br />
radish when ozone concentration increased. In leaves of apricot and apple rootstock 62-396<br />
chlorophyll content significantly decreased only at higher ozone concentration. Pigment content<br />
in pea leaves significantly decreased even at the lowest dose of UV-B. UV-B radiation<br />
did not have negative impact on pigment amount in radish leaves. In the th<strong>ir</strong>d experiment<br />
negative effect of ozone and UV-B was not determined, but chlorophylls a and b ratio slightly<br />
decreased after adaptation period. Only pea significantly reacted to UV-B effect. Pigment<br />
content in pea leaves decreased after repeatedly effect of the same factor. Pigment content in<br />
radish leaves increased after the main effect of UV-B radiation. Obtained results show that<br />
tolerance and adaptation of photosynthetic pigment system of investigated plants depends on<br />
genotype and intensity of effect.<br />
Key words: adaptation, carotenoids, chlorophylls, horticulture plants, stress.<br />
Introduction. Climatic changes govern atmospheric processes such as increase of surface<br />
ozone content and UV-B radiation. They affect plants, including agricultural crops, as stressors.<br />
(Frederick, 1993; Runeckles, Krupa, 1994; Ma<strong>dr</strong>onich et al., 1998; Reddy, Hodges, 2000). A<br />
number of studies have examined the physiological and growth responses of plants to enhanced<br />
93
UV-B, and many of these have found damaging effects (Runeckles, Krupa, 1994; Tevini, 1994;<br />
Conner, Zangori, 1998; Correia et al., 1999; Wei Gao et al., 2003; Julkunen-Tiitto et al., 2005).<br />
Ozone, as a strong oxidizer, can cause immediate leaf damage, reduce plant biomass, carbon<br />
partitioning or stomatal conductance and suppress photosynthesis intensity or productivity<br />
(Heath, 1996; Ojanperä et al., 1998; Pleijel et al., 1999; Reddy, Hodges, 2000; Kleier et al.,<br />
2001; Saitanis et al., 2001).<br />
As the given stress factors are strongly related, research on complex plant exposure to<br />
UV-B and ozone should be considered. Plant responses to multiple stresses are often different<br />
from responses to these same stresses individually (Mooney, Winner, 1991; Godbold, 1998;<br />
Whitfield et al., 1998; Kleier et al., 2001; Alexieva et al., 2003).<br />
Abiotic and biotic stresses cause alterations in the physiological processes of plants and<br />
decrease the<strong>ir</strong> productivity. Plants can react to stress in two ways specifically, when synthesis<br />
of stress proteins and special enzymes are initiated due to special gene activation, and nonspecifically,<br />
when the course of usual physiological processes is being changed. One of nonspecific<br />
stress evidence can be alteration of photosynthetic system, which part is pigments, too<br />
(Larcher, 1995; Alexieva et al., 2003).<br />
The objective of this work is to investigate tolerance and adaptation of photosynthetic<br />
pigment system of various horticultural plants to impact of ozone and UV-B stress.<br />
Object, methods and conditions. The subject of research was radish (Raphanus sativus L.<br />
cv. ‘Žara’), tomato (Lycopersicon esculentum Mill. cv. ‘Svara’) and pea (Pisum sativum L. cv.<br />
‘Ilgiai’) in all experiments. Apple (Malus domestica Borkh. cv. ‘Delikates’), apple rootstock<br />
62-396, apricot (Prunus armeniaca L. cv. No. 10), peach (Prunus persica L.), plum (Prunus<br />
domestica L. cv. ‘Dombrowicka’) trees and strawberry (Fragaria × ananassa Dutch., cv. ‘Senga<br />
Sengana’) were used in the experiments of ozone impact. Three experiments were carried out<br />
in phytotron complex of the Laboratory of Plant Physiology, LIH, during 2004–2005. Ozone<br />
concentrations of 120, 240 and 360 µg m -3 were investigated in the f<strong>ir</strong>st experiment (7 h each<br />
day, 5 days per week). Exposure of pomes fruits and strawberries to ozone lasted for 4 weeks,<br />
while vegetables – for two weeks. Plants were affected by 1, 3, 5, 7 and 9 kJ m -2 day -1 doses<br />
of UV-B in the second experiment. Plants were treated for 5 days. Th<strong>ir</strong>d experiment was intended<br />
for adaptation to ozone and UV-B radiation. The period of exposure to stress factors<br />
was divided into two main steps: adaptive and main. Ozone amounts of 80 µg m -3 for adaptive<br />
and 240 µg m -3 for main exposure and UV-B dosages of 4 kJ m -2 day -1 for adaptive and<br />
8 kJ m -2 day -1 for main exposure were maintained 7 h per day, 5 days per week. Each step of<br />
exposure lasted for 1 week.<br />
The ozone was generated using ozone generator OSR-8 (Ozone Solutions, Inc.) and the<br />
concentrations were being measured using Portable Ozone Monitor OMC-1108 (Ozone solutions,<br />
Inc.). UV-B radiation was generated using UV-B lamps (TL 40W/12 RS UV-B Medical,<br />
Philips), measured and calculated using radiometer VLX – 3W (Vilber Lourmat).<br />
Radish, tomato and pea were grown in 5 l tumblers in fertilized with neutral peat substratum<br />
(pH 6–6.5 pH; NPK 14 : 16 : 18 with microelements). 30 plants were sown in each tumbler and<br />
grown in greenhouses for 12 days after germination. Pomes fruits and strawberry were planted<br />
at the end of April. Pomes fruits were grown in 10 l tumblers one plant per each. Strawberries<br />
were grown in 5 l tumblers three plants per each. Plants were moved to phytotron chambers<br />
and left for 2 days to get accustomed to new env<strong>ir</strong>onment before the treatments. A photoperiod<br />
of 16 h was used and a<strong>ir</strong> temperature at 21/17 °C (day/night) was maintained. High-pressure<br />
sodium lamps (SON-T Agro, PHILIPS) were used for illumination. Plants were watered when<br />
necessary. Experiment was run in three replicates.<br />
Chlorophyll a (Chl. a), b (Chl. b) and carotenoid content per one gram of green foliage<br />
mass were measured in <strong>100</strong> % acetone extract according to Wettstein method (Wettstein, 1957)<br />
94
using Genesis 6 spectrophotometer (ThermoSpectronic, USA). Measurements were run in<br />
three replicates. Samples for photosynthetic pigment analysis were obtained from the newly<br />
developed leaves during experiment.<br />
Means and standard errors, determined by MS Excel, are presented in all column<br />
charts.<br />
Results. Ozone effect. The effect of ozone on investigated plants differed. Tomato and<br />
radish showed an increase in chlorophyll content in response to ozone (Fig. 1, a). Tomato displayed<br />
levels almost in double of those of control plants at 360 µg m -3 concentration. Radish<br />
showed no significant alteration in chlorophyll levels as ozone concentrations increased. Ozone<br />
caused a significant reduction in total chlorophyll in pea leaves at concentrations of 240 and<br />
360 µg m -3 .<br />
Fig. 1. Chlorophylls (a) and carotenoids (b) content and chlorophylls a and b ratio (c) in<br />
vegetable leaves under different ozone concentrations<br />
1 pav. Įva<strong>ir</strong>ių ozono koncentracijų poveikis chlorofilų (a), karotinoidų (b)<br />
kiekiui <strong>ir</strong> chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykiui (c) žaliuose daržovių lapuose<br />
Carotenoid content in leaves of investigated vegetables changed similarly as chlorophyll<br />
content (Fig. 1, b). Though increased carotenoid content was determined in radish leaves under<br />
120 µg m -3 ozone concentration, chlorophyll content was similar under all ozone concentrations.<br />
Chlorophyll content in tomato and radish increased when increasing ozone concentrations,<br />
while chlorophylls a and b ratio decreased (Fig. 1, c). This ratio in pea leaves significantly<br />
decreased only at the highest ozone concentration. The content of pigments in the tested pomes<br />
fruits and strawberries showed varying degrees of reduction. The magnitude of this reduction<br />
was affected by the ozone level (Table 1). Chlorophyll reduction exhibited a marked reduction<br />
in strawberry leaves already at the lowest concentration of ozone and no significant differences<br />
95
were determined between concentrations. Peach reacted to ozone similarly. Chlorophyll content<br />
in apricot and plum leaves was reduced only at higher ozone levels. Significant ozone-induced<br />
reduction in total chlorophyll content was observed in leaves of apple variety ‘Delikates’.<br />
Meanwhile, its content in leaves of apple rootstock 62-396 decreased only at the highest ozone<br />
concentration where no significant changes in carotenoid content were observed. Carotenoid<br />
content decreased significantly in the leaves of apple variety ‘Delikates’ and in apricots, while<br />
only at the highest ozone level such reduction occurred in peach and plum. No significant<br />
ozone-induced changes in carotenoids were observed in strawberry. There was no significant<br />
negative impact of variable ozone levels on chlorophyll a and b ratio in apricot, apples, and<br />
peach, though it decreased in strawberry and plum. In general, chlorophyll a and b ratio significantly<br />
decreased only under highest ozone concentration.<br />
Table 1. Pigment content and chlorophyll a and b ratio in pomes fruits and strawberry<br />
leaves under different ozone (O3) concentrations<br />
1 lentelė. Įva<strong>ir</strong>ių ozono koncentracijų poveikis pigmentų kiekiui <strong>ir</strong> chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykiui<br />
žaliuose sodo augalų lapuose<br />
Plant species<br />
Augalų rūšys<br />
Apple<br />
Obelis (‘Delikates’)<br />
Apple<br />
Obelis (62-396)<br />
Apricot<br />
Abrikosas<br />
Peach<br />
Persikas<br />
Plum<br />
Slyva<br />
Strawberry<br />
Braškė<br />
Apple<br />
Obelis (‘Delikates’)<br />
Apple<br />
Obelis (62-396)<br />
Apricot<br />
Abrikosas<br />
Peach<br />
Persikas<br />
Plum<br />
Slyva<br />
Strawberry<br />
Braškė<br />
Total chlorophylls<br />
Ben<strong>dr</strong>as chlorofilų kiekis<br />
Carotenoids<br />
Karotinoidai<br />
Chlorophyll a and b ratio<br />
Chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis<br />
1 2 3 4<br />
Control<br />
Kontrolė<br />
1.9 ± 0.190 0.47 ± 0.048 3.56 ± 0.181<br />
1.65 ± 0.164 0.43 ± 0.046 3.25 ± 0.148<br />
1.90 ± 0.135 0.45 ± 0.029 3.53 ± 0.212<br />
1.99 ± 0.212 0.51 ± 0.065 3.41 ± 0.084<br />
2.14 ± 0.208 0.54 ± 0.052 3.19 ± 0.088<br />
1.38 ± 0.209 0.35 ± 0.054 3.49 ± 0.247<br />
120 µg m -3<br />
1.55 ± 0.033 0.37 ± 0.018 3.55 ± 0.106<br />
1.49 ± 0.117 0.46 ± 0.009 3.81 ± 0.304<br />
1.65 ± 0.067 0.43 ± 0.022 3.82 ± 0.166<br />
1.25 ± 0.183 0.39 ± 0.042 3.36 ± 0.014<br />
1.88 ± 0.130 0.48 ± 0.024 2.78 ± 0.083<br />
0.96 ± 0.041 0.29 ± 0.020 2.74 ± 0.152<br />
96
Table 1 continued<br />
1 lentelės tęsinys<br />
1 2 3 4<br />
Apple<br />
Obelis (‘Delikates’)<br />
Apple<br />
Obelis (62-396)<br />
Apricot<br />
Abrikosas<br />
Peach<br />
Persikas<br />
Plum<br />
Slyva<br />
Strawberry<br />
Braškė<br />
Apple<br />
Obelis (‘Delikates’)<br />
Apple<br />
Obelis (62-396)<br />
Apricot<br />
Abrikosas<br />
Peach<br />
Persikas<br />
Plum<br />
Slyva<br />
Strawberry<br />
Braškė<br />
240 µg m -3<br />
1.19 ± 0.060 0.32 ± 0.012 3.63 ± 0.148<br />
1.50 ± 0.059 0.42 ± 0.017 3.45 ± 0.166<br />
1.63 ± 0.237 0.45 ± 0.053 3.04 ± 0.053<br />
1.56 ± 0.069 0.41 ± 0.035 3.00 ± 0.134<br />
1.19 ± 0.079 0.33 ± 0.021 3.01 ± 0.056<br />
0.98 ± 0.040 0.29 ± 0.029 3.14 ± 0.250<br />
360 µg m -3<br />
0.92 ± 0.085 0.28 ± 0.019 3.31 ± 0.172<br />
1.15 ± 0.145 0.37 ± 0.034 3.20 ± 0.271<br />
1.13 ± 0.070 0.29 ± 0.011 3.11 ± 0.048<br />
0.94 ± 0.052 0.32 ± 0.027 2.66 ± 0.026<br />
1.33 ± 0.232 0.34 ± 0.052 3.08 ± 0.384<br />
1.01 ± 0.109 0.32 ± 0.016 3.22 ± 0.025<br />
UV-B radiation effect. Ultraviolet radiation of 1 and 3 kJ induced an increase in<br />
pigment content in tomato and radish leaves. (Fig. 2, a, b). The<strong>ir</strong> content was reduced<br />
at 5 kJ level. Thought no significant differences between 5, 7 and 9 kJ UV-B levels<br />
were determined. However, even low level of UV-B radiation caused a reduction in<br />
pigments in pea leaves. Carotenoid content slightly increased as the level of UV-B<br />
increased. The<strong>ir</strong> content was similar as in control plants under 9 kJ UV-B radiation. No<br />
significant UV-B-induced changes in chlorophylls a and b ratio were observed. This<br />
ratio in pea leaves decreased when increasing UV-B radiation (Fig. 2, c). mg g -1<br />
Ozone and UV-B radiation interaction. In the th<strong>ir</strong>d experiment pigment content<br />
in tomato leaves increased under effect of ozone and UV-B, but chlorophylls a and b<br />
ratio slightly decreased after adaptation period. The pigment content and chlorophylls<br />
a and b ratio in radish did not show any changes under simultaneous exposure to ozone<br />
and UV-B. Chlorophyll content in pea leaves was similar as in control. The<strong>ir</strong> content<br />
exhibited a marked reduction under UV-B radiation. Carotenoid content did not show<br />
any changes and chlorophylls a and b ratio decreased (Fig. 3).<br />
97
Fig. 2. Chlorophyll (a) and carotenoid (b) content and chlorophyll a and b ratio (c)<br />
in vegetable leaves under different UV-B radiation levels<br />
2 pav. Įva<strong>ir</strong>ių UV-B spinduliuotės dozių poveikis chlorofilų (a), karotinoidų (b) kiekiui <strong>ir</strong><br />
chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykiui (c) žaliuose daržovių lapuose<br />
Fig. 3. Chlorophyll (a) and carotenoid (b) content and chlorophyll a and b ratio (c)<br />
in vegetable leaves after adaptive effect of ozone and UV-B radiation. C – Control,<br />
O – 80 µg m -3 ozone amounts of for adaptive exposure, UV – 4 kJ m- 2 d-1 UV-B<br />
dosages for adaptive exposure<br />
3 pav. Chlorofilų (a), karotinoidų (b) kiekis <strong>ir</strong> chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis (c) žaliuose daržovių lapuose<br />
po adaptacinio ozono <strong>ir</strong> UV-B spinduliuotės poveikio. C – kontrolė, O – 80 µg m -3 adaptacinis ozono<br />
kiekis, UV – 4 kJ m -2 per dieną adaptacinė UV-B spinduliuotės dozė<br />
98
Fig. 4. Chlorophyll (a) and carotenoid (b) content and chlorophyll a and b ratio (c)<br />
in vegetable leaves after 7 days of cultivation under 4 kJ m -2 d -1 UV-B (UV) and<br />
80 µg m -3 d -1 ozone (O) conditions (adaptation) and 240 µg m -3 d -1 ozone (+ O)<br />
(main effect). Control marked C + C.<br />
4 pav. Chlorofilų (a), karotinoidų (b) kiekis <strong>ir</strong> chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis (c) žaliuose daržovių lapuose<br />
po 7 parų adaptacinio poveikio 4 kJ m -2 per dieną dozės UV-B (UV) spinduliuote <strong>ir</strong> 80 µg m -3 per dieną<br />
koncentracijos ozonu (O) <strong>ir</strong> po pagrindinio poveikio 240 µg m -3 per dieną koncentracijos ozonu (+ O).<br />
Kontrolė pažymėta C + C.<br />
Pigment content in tomato leaves showed increase under main effect of ozone.<br />
The<strong>ir</strong> content in radish leaves slightly decreased. Carotenoid content was similar in<br />
all treatments.<br />
Chlorophylls a and b ratio significantly decreased. This ratio did not show any<br />
significant differences between treatments. Pigment content and chlorophylls a and b<br />
ratio in pea leaves showed significant reduction under main exposure to ozone. Though<br />
adaptively untreated plants were more sensitive (Fig. 4).<br />
Pigment content in tomato and radish leaves increased under the main effect of<br />
UV-B radiation. Chlorophylls a and b ratio did not show any changes. These plants<br />
without adaptation period were more sensitive. Pigment content and chlorophyll a<br />
and b ratio in pea leaves exhibited a marked reduction. Pigment content in pea leaves<br />
decreased after repeated effect of UV-B radiation (Fig. 5).<br />
99
Fig. 5. Chlorophylls (a) and carotenoids (b) content and chlorophyll a and b ratio<br />
(c) in vegetable leaves after main effect of UV-B radiation after 7 days cultivation<br />
under 4 kJ m -2 d-1 UV-B (UV) <strong>ir</strong> 80 µg m -3 d -1 ozone (O) conditions (adaptation)<br />
and after 7 days under 8 kJ m -2 d -1 UV-B radiation (+UV) (main effect). Control<br />
marked C + C.<br />
5 pav. Chlorofilų (a), karotinoidų (b) kiekis <strong>ir</strong> chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis (c) žaliuose daržovių po<br />
7 parų adaptacinio poveikio 4 kJ m -2 per dieną dozės UV-B (UV) spinduliuote <strong>ir</strong> 80 µg m -3 per dieną<br />
koncentracijos ozonu (O) <strong>ir</strong> po 7 parų pagrindinio poveikio 8 kJ m -2 per dieną dozės<br />
UV-B spinduliuote (+ UV). Kontrolė pažymėta C + C.<br />
Discussions. Ozone and UV-B radiation are ones from env<strong>ir</strong>onmental stresses<br />
and can cause various damages in plants. Though plants can adapt to unfavourable<br />
conditions. As adaptation to stress, plant response has been divided into avoidance and<br />
tolerance mechanism (Larcher, 1995; Godbold, 1998). Avoidance can be considered<br />
as a system, which prevents stress from acting on the plant. Tolerance is a physiological<br />
change in metabolism (Larcher, 1995). Metabolic responses to contaminant are<br />
becoming recognized as biological indicators that allow cause-effect relationships to<br />
be established at an early stage of pollution (Fangmeier et al., 1994; Bioley, 1998).<br />
Biochemical and physiological parameters may constitute suitable biomarkers for<br />
detecting stress caused alterations and for providing a potential tool for screening<br />
genotypes for sensitivity to the pollutants (Scebba et al., 2003). Suitable indicators of<br />
the state of the photosynthetic apparatus and photosynthetic performance are pigment<br />
content (Fangmeier et al., 1994; Scebba et al., 2003; Calatayud, Barreno, 2004). Our<br />
work marked alterations in the pigment content, which was not only dose-depended<br />
but also varied among species. Pigment content increased in newly developed leaves<br />
<strong>100</strong>
of tomato and radish under ozone. The least ozone concentration had no negative<br />
effect on chlorophyll and carotenoid synthesis in pea leaves. Though the<strong>ir</strong> content<br />
was significantly reduced at higher concentrations. The content of pigments of the<br />
garden-variety showed different degrees of reduction depending on ozone concentration.<br />
Photosynthetic pigment system of strawberry and peach was the most sensitive.<br />
Apple variety ‘Delikates’ was more sensitive than apple rootstock 62-396. Alterations<br />
of pigment content in many species under ozone exposure have been demonstrated by<br />
several researches (Elv<strong>ir</strong>a et al., 1998; El-Khatib, 2003; Scebba et al., 2003; Calatayud,<br />
Barreno, 2004). In literature differences in sensitivity of both chlorophyll a and b are<br />
not noticed (El-Khatib, 2003). Our investigation revealed that chlorophylls a and b<br />
ratio in tomato and radish leaves decreased, while no changes were determined in pea.<br />
This ratio in pomes fruits and strawberry generally decreased only under highest ozone<br />
concentration. So it could be presumed that sensitivity of these chlorophylls is also<br />
species-depended. Chlorophyll a in tomato and radish reacted more sensitive than in<br />
pea or some pomes fruits, where stress response pattern was similar.<br />
The effects of UV-B radiation on chlorophyll levels could indicate plant tolerance<br />
to UV-B; plants that have or have retained high levels of chlorophyll during UV-B<br />
exposure are more likely to be UV-tolerant (Greenberg et al., 1997). So it is possible<br />
to consider that tomato and radish was UV-tolerant, because pigment content in<br />
the<strong>ir</strong> leaves increased both at lower levels (1–3 kJ) and at higher levels. According<br />
to literature data, radish has also showed UV-tolerance, but tomato, in contrary, was<br />
recognized as UV-sensitive plant (Reddy, Hodges, 2000). Pea sensitivity to UV was<br />
already observed under the lowest UV-B level. In some studies the stability of carotenoids<br />
under UV-B was observed (Sharma et al., 1998; Barsig & Malz, 2000; Carletti<br />
et al., 2003; Li-Xia Liu et al., 2005). Carotenoid content in pea leaves was more stable<br />
in comparison with chlorophyll. The<strong>ir</strong> content at higher UV-B level was similar as in<br />
control. UV-B radiation cause oxidative stress, and carotenoids act as antioxidants,<br />
capable of scavenging the harmful singlet oxygen (Demming-Adams, Adams, 1996).<br />
So, it could be presumed that adaptivity was evidenced also in pea. Some authors suggested<br />
that a reduction of the chlorophylls a and b ratio is the norm; other researchers<br />
suggest that there is no consistent pattern in response to UV-B (Smith et al., 2000).<br />
In our investigations this ratio in tomato and radish leaves did not change, though it<br />
decreased in pea leaves under increasing UV-B level.<br />
Some authors predicated that adaptation to one stress factor might also reduce<br />
tolerance to other stress factors (Stefanovic, Zaric, 1991; Chen et al., 1994; Godbold,<br />
1998; Alexieva et al., 2003). While other noticed that an increase in tolerance to one<br />
stress factor could increase tolerance to another factor if both factors requ<strong>ir</strong>e similar<br />
physiological and morphological modifications (Dunning et al., 1994; Larcher, 1995;<br />
Godbold, 1998; Alexieva et al., 2003). No significant differences were observed in<br />
adaptively-treated and untreated tomato and radish plants after the main exposure to<br />
ozone. Adaptively treated pea and radish synthesized more pigments and had greater<br />
chlorophylls a and b ratio than plants without adaptive treatment.<br />
Obtained results show that tolerance and adaptation of photosynthetic pigment<br />
system of investigated plants depends on genotype and intensity of effects. Parameters<br />
such as chlorophyll and carotenoid content were recognized as useful indicators of the<br />
101
plants response to ozone and UV-B radiation and could show whether or not physiological<br />
adaptation occurs in plants.<br />
Conclusions. 1. Chlorophyll content decreased in leaves of pea, pomes fruits and<br />
strawberries and was no negative effect in tomato and radish when ozone concentration<br />
increased. In leaves of apricot and apple rootstock 62-396 chlorophyll content<br />
significantly decreased only at higher ozone concentration.<br />
2. Pigment content in pea leaves significantly decreased even at the lowest dose<br />
of UV-B. UV-B radiation did not have negative impact on pigment amount in radish<br />
leaves.<br />
3. In the th<strong>ir</strong>d experiment negative effect of ozone and UV-B was not determined,<br />
but chlorophyll a and b ratio slightly decreased after adaptation period. Only pea<br />
significantly reacted to UV-B effect. Pigment content in pea leaves decreased after<br />
repeatedly effect of the same factor. Pigment content in radish leaves increased after<br />
main effect of UV-B radiation.<br />
4. Obtained results show that tolerance and adaptation of photosynthetic pigment<br />
system of investigated plants depends on genotype and intensity of effect.<br />
Acknowledgements. This work is the part of project APLIKOM, which is supported<br />
by Lithuanian State Foundation of Science and Studies.<br />
Gauta 2008 11 18<br />
Parengta spausdinti 2008 12 01<br />
References<br />
1. Alexieva V., Ivanov S., Sergiev I., Karanov E. 2003. Interaction between stresses.<br />
Bulgarian Journal of Plant Physiology, special issue: 1–17.<br />
2. Barsig M., Malz R. 2000. Fine structure, carbohy<strong>dr</strong>ates and photosynthetic<br />
pigments of sugar maize leaves under UV-B radiation. Env<strong>ir</strong>onmental and<br />
Experimental Botany, 43: 121–130.<br />
3. Biolley J. P. 1998. Phenolic pattern of bean (Phaseolus vulgaris L.) as an indicator<br />
of chronic ozone stress. Water, A<strong>ir</strong> Soil Pollution, 106(3): 355–368.<br />
4. Calatayud A., Barreno E. 2004. Response to ozone in two lettuce varieties on<br />
chlorophyll a fluorescence, photosynthetic pigments and lipid peroxidation.<br />
Plant Physiology and Biochemistry, 42: 549–555.<br />
5. Carletti P., Masi A., Wonish A., Grill D., Tausz M., Ferretti M. 2003. Changes in<br />
antioxidant and pigment pool dimensions in UV-B <strong>ir</strong>radiated maize seedlings.<br />
Env<strong>ir</strong>onmental and Experimental Botany, 39: 177–185.<br />
6. Chen S. G., Ceulemans R., Impens I. 1994. Is there a light regime determined<br />
tree ideotype? Journal of Theoretical Biology, 169: 163–161.<br />
7. Climate change and global crop productivity. 2000. K. R. Reddy, H. F. Hodges<br />
(eds.). Wallingford, CAB International.<br />
8. Conner J. K., Zangori L. A. 1998. Combined effects of water, nutrient, and UV-B<br />
stress on female fitness in Brassica (Brassicaceae). American Journal of Botany,<br />
85(7): 925–931.<br />
102
9. Correia C. M., Torres-Pere<strong>ir</strong>a M. S., Torres-Pere<strong>ir</strong>a J. M. G. 1999. Growth, photosynthesis<br />
and UV-B absorbing compounds of Portuguese Barbela wheat exposed<br />
to ultraviolet-B radiation. Env<strong>ir</strong>onmental Pollution, 104: 383–388.<br />
10. Demming-Adams B., Adams W. W. 1996. The role of xanthophylls cycle carotenoids<br />
in the protection of photosynthesis. Trends in Plant Science, 1: 23–26.<br />
11. Dunning C. L., Chalker-Scott L., Scott J. 1994. Exposure to UV-B radiation increased<br />
cold hardiness in Phododen<strong>dr</strong>on. Physiologia Plantarum, 92: 516–520.<br />
12. El-Khatib A. A. 2003. The response of some common Egyptian plants to ozone<br />
and the<strong>ir</strong> use as biomonitors. Env<strong>ir</strong>onmental Pollution, 124: 419–428.<br />
13. Elv<strong>ir</strong>a S., Alonso R., Castillo F., Gimeno B. 1998. On the response of pigment<br />
and antioxidants of Pinus halepensis seedlings to Mediterranean climatic factors<br />
and long-term ozone exposure. New Phytologist, 138: 419–432.<br />
14. Fangmeier A., Brunschön S., Jäger H. -J. 1994. Time course of oxidant stress<br />
biomarkers in flag leaves of wheat exposed to ozone and <strong>dr</strong>ought stress. New<br />
Phytologist, 126(1): 63–69.<br />
15. Frederick J. E. 1993. Ultraviolet sunlight reaching the earth’s surface: a review<br />
of recent research. Photochemistry and Photobiology, 57: 175–178.<br />
16. Godbold D. L. 1998. Stress concepts and forest trees. Chemosphere, 36(4–5):<br />
859–864.<br />
17. Greenberg B. M., Wilson M. I., Huang X. D., Duxbury C. L., Garhardt K. E.,<br />
Gensemer R. W. 1997. The effects of ultraviolet-B radiation on higher plants. In:<br />
W. Wang, J. W. Gorsuch, J. S. Hughes (eds.), Plants for env<strong>ir</strong>onmental studies.<br />
Boca Raton, Florida: CRC Press, 1–36.<br />
18. Heath R. L. 1996. The modification of photosynthetic capacity induced by ozone<br />
exposure. In: N. R. Baker (eds.), Photosynthesis and the Env<strong>ir</strong>onment. Kluwer<br />
Academic Press, The Netherlands, 409–433.<br />
19. Julkunen-Tiitto R., Haggman H., Aphalo P. J., Lavola A., Tegelberg R., Veteli<br />
T. 2005. Growth and defense in deciduous tress and shrubs under UV-B.<br />
Env<strong>ir</strong>onmental Pollution, 137: 404–414.<br />
20. Kleier C., Farnsworth B., Winner W. 2001. Photosynthesis and biomass allocation<br />
of radish cv. ‘Cherry Belle’ in response to root temperature and ozone.<br />
Env<strong>ir</strong>onmental Pollution, 111: 127–133.<br />
21. Larcher W. P. 1995. Physiological Plant Ecology. Springer-Verlag, N. Y.<br />
22. Li-Xia Liu, Shou-Min Xu, Woo K. C. 2005. Solar UV-B radiation on growth,<br />
photosynthesis and xanthophylls cycle in tropical acacias and eucalyptus.<br />
Env<strong>ir</strong>onmental and Experimental Botany, 54 (2): 121–130.<br />
23. Ma<strong>dr</strong>onich S., McKenzie R. L., Bjorn L. O., Caldwell M. M. 1998. Changes in<br />
biologically active ultraviolet radiation reaching the Earth’s surface. Journal of<br />
Photochemistry and Photobiology. B: Biology, 46(1–3): 5–19.<br />
24. Mooney H. A., Winner W. E. 1991. Partitioning response of plants to stress. In:<br />
H. A. Mooney, W. E. Winner, E. J. Pell (eds.), Response of Plants to Multiple<br />
Stresses. Academic Press, S an Diego CA, USA, 129–141.<br />
25. Ojanperä K., Patsikka E., Ylaranta E. 1998. Effects of low ozone exposure of<br />
spring wheat on net CO2 uptake, rubisco, leaf senescence and grain filling. New<br />
Phytologist, 138: 451–460.<br />
103
26. Pleijel H., Almbring Norberg P., Selldèn G., Skärby L. 1999. Tropospheric ozone<br />
decreases biomass production in radish plants (Raphanus sativus) grown in<br />
rural south-west Sweden. Env<strong>ir</strong>onmental Pollution, 106: 143–147.<br />
27. Runeckles V. C., Krupa S. V. 1994. The impact of UV-B radiation and ozone on<br />
terrestrial vegetation. Env<strong>ir</strong>onmental Pollution, 83(1–2): 191–213.<br />
28. Saitanis C. J., Riga-Karandinos A. N., Karandinos M. G. 2001. Effects of<br />
ozone on chlorophyll and quantum yield of tobacco (Nicotiana tabacum L.).<br />
Chemosphere, 42(8): 945–953.<br />
29. Scebba F., Soldatini G., Ranieri A. 2003. Ozone differentially affects and biochemical<br />
responses of two clover species; Trifolium repens and Trifolium oratense.<br />
Env<strong>ir</strong>onmental Pollution, 123: 209–216.<br />
30. Sharma P. K., Anand P., Sankhalkar S., Shetye R. 1998. Photochemical and biochemical<br />
changes in wheat seedlings exposed to supplementary ultraviolet-B<br />
radiation. Plant Science, 132: 21–30.<br />
31. Smith J. L., Burritt D. J., Bannister P. 2000. Shoot <strong>dr</strong>y weight, chlorophyll and<br />
UV-B-absorbing compounds as indicators of plant’s sensitivity to UV-B radiation.<br />
Annals of Botany, 86: 1 057–1 063.<br />
32. Stefanovic L., Zaric L. 1991. Effect of herbicides and low temperatures on certain<br />
maize genotypes. Plant Protection, 42(4): 345–356.<br />
33. Tevini M. (1994). Physiological changes plants related to UVB-radiation: an<br />
overview. In: R. H. Bigs, M. E. B. Joyner (eds.), Stratospheric Ozone Depletion<br />
and UV-B Radiation in the Biosphere. Springer-Verlag, Berlin, Heidelberg, 37–55.<br />
34. Wei Gao, Zheng Y., Slusser J. R., Heisler G. M. 2003. Impact of enhanced ultraviolet-B<br />
<strong>ir</strong>radiance on cotton growth, development, yield, and qualities under<br />
field conditions. Agricultural and Forest Meteorology, 120: 241–248.<br />
35. Wettstein D. 1957. Chlorophyll letale und der submikroskopishe formweschsel<br />
der plastiden. Experimental cell research, 12: 427.<br />
36. Whitfield C. P., Davison A. W., Ashenden T. W. 1998. The effects of nutrient<br />
limitation on the response of Plantago major to ozone. New Phytologist, 140:<br />
219–230.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. MOKSLO DARBAI. 2008. 27(4).<br />
Ozono <strong>ir</strong> UV-B spinduliuotės poveikis įva<strong>ir</strong>ių sodo <strong>ir</strong> daržo augalų fotosintezės<br />
pigmentų sistemai<br />
A. Brazaitytė., R. Juknys, J. Sakalauskaitė, S. Sakalauskienė,<br />
B. Gelvonauskis, G. Samuolienė, G. Šabajevienė, A. Urbonavičiūtė,<br />
R. Ulinskaitė, A. Sliesaravičius, A. Ramaškevičienė, P. Duchovskis<br />
Santrauka<br />
Šio darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti įva<strong>ir</strong>ių sodo <strong>ir</strong> daržo augalų fotosintezės pigmentų sistemos<br />
toleranciją ozono <strong>ir</strong> UV-B spinduliuotės stresui <strong>ir</strong> adaptaciją. LSDI Augalų fiziologijos<br />
laboratorijos fitotroniniame komplekse buvo atlikti trys bandymai. P<strong>ir</strong>muoju bandymu buvo<br />
104
t<strong>ir</strong>tos 120, 240 <strong>ir</strong> 360 µg m -3 ozono koncentracijos, antruoju – 1, 3, 5, 7 <strong>ir</strong> 9 kJ m -2 per dieną<br />
UV-B spinduliuotės dozės. Trečiasis bandymas atliktas dviem etapais. P<strong>ir</strong>masis etapas buvo<br />
adaptacinis: augalai buvo veikiami 80 µg m -3 koncentracijos ozonu <strong>ir</strong> 4 kJ m -2 per dieną dozės<br />
UV-B spinduliuote, antrasis – pagrindinis: augalai buvo veikiami 280 µg m -3 koncentracijos<br />
ozonu <strong>ir</strong> 8 kJ m -2 per dieną dozės UV-B spinduliuote. Tyrimų objektai visuose bandymuose<br />
buvo ridikėliai, pomidorai <strong>ir</strong> ž<strong>ir</strong>niai. Tolerancijos ozonui (p<strong>ir</strong>masis) bandymas atliktas su<br />
obelimis, abrikosais, persikais, slyvomis <strong>ir</strong> braškėmis. Nustatyta, kad, didėjant ozono koncentracijai,<br />
chlorofilo kiekis ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> sodo augalų lapuose mažėjo. Pomidorai <strong>ir</strong> ridikėliai<br />
buvo atsparūs šiam poveikiui. Ž<strong>ir</strong>nių lapuose pigmentų kiekis iš esmės sumažėjo jau esant<br />
mažiau<strong>sioms</strong> UV-B spinduliuotės dozėms. Ji neturėjo neigiamo poveikio pigmentų kiekiui<br />
ridikėlių lapuose. Trečiojo bandymo p<strong>ir</strong>majame etape (adaptacinis poveikis) neigiamo ozono<br />
<strong>ir</strong> UV-B spinduliuotės poveikio nebuvo nustatyta, tačiau chlorofilo a <strong>ir</strong> b santykis šiek tiek<br />
sumažėjo. Po pagrindinio poveikio tuo pačiu stresoriumi pigmentų kiekis ž<strong>ir</strong>nių lapuose žymiai<br />
sumažėjo, o po pagrindinio poveikio UV-B spinduliuote fotosintezės pigmentų kiekis padidėjo.<br />
Gauti rezultatai rodo, kad t<strong>ir</strong>tų augalų fotosintezės pigmentų sistemos tolerancija ozono <strong>ir</strong><br />
UV-B spinduliuotės stresui <strong>ir</strong> adaptacija priklauso nuo genotipo <strong>ir</strong> poveikio intensyvumo.<br />
Reikšminiai žodžiai: adaptacija, chlorofilai, karotinoidai, sodo <strong>ir</strong> daržo augalai, stresas.<br />
105
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Valgomojo pomidoro (Lycopersicon esculentum Mill.)<br />
lietuviškų <strong>ir</strong> baltarusiškų veislių vaisių biocheminių<br />
savybių tyrimas<br />
Au<strong>dr</strong>ius Radzevičius, Rasa Karklelienė, Česlovas Bobinas,<br />
Pranas Viškelis<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, LT–54333 Babtai, Kauno r.,<br />
el. paštas: a.radzevicius@lsdi.lt<br />
Valgomojo pomidoro (Lycopersicon esculentum Mill.) vaisių tyrimai atlikti 2007 metais<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute. Tyrimo objektu buvo pas<strong>ir</strong>inktos penkios<br />
lietuviškos (‘Viltis’, ‘Dručiai’, ‘Balčiai’, ‘Laukiai’, ‘Skariai’ ) <strong>ir</strong> penkios baltarusiškos (‘Pažar’,<br />
‘Vilina’, ‘Priz’, ‘Ruža’, ‘Vėža’) pomidorų veislės. Įvertinti jų vaisių biocheminiai rodikliai:<br />
t<strong>ir</strong>pios sausosios medžiagos, askorbo rūgštis, titruojamasis rūgštingumas, cukrus <strong>ir</strong> nitratai.<br />
Atlikus tyrimus nustatyta, kad lietuviškos veislės ‘Skariai’ pomidorai sukaupė daugiausia<br />
cukraus, jų titruojamasis rūgštingumas <strong>ir</strong> nitratų kiekis vaisiuose buvo vienas mažiausių.<br />
Baltarusiškos veislės ‘Vilina’ pomidorai susintetino daugiausiai askorbo rūgšties, turėjo mažai<br />
nitratų <strong>ir</strong> buvo viena iš dviejų veislių, kurios sukaupė daugiausiai t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų <strong>ir</strong><br />
likopeno. Absoliučiai daugiausia likopeno <strong>ir</strong> β-karotino sukaupė baltarusiškos veislės ‘Pažar’<br />
pomidorai.<br />
Reikšminiai žodžiai: askorbo rūgštis, biocheminė sudėtis, cukrus, likopenas, nitratai,<br />
pomidorai, titruojamasis rūgštingumas, β-karotinas.<br />
Įvadas. Šviežios daržovės yra vienas pagrindinių mineralinių medžiagų, vitaminų<br />
<strong>ir</strong> v<strong>ir</strong>škinamosios ląstelienos šaltinių, jose randama gyvybiškai svarbių junginių − vitaminų,<br />
su jomis organizmas gauna 90 % vitamino C, jos turtingos B grupės vitaminų.<br />
Energine verte daržovės sk<strong>ir</strong>iasi nuo kitų maisto produktų. Jos labai svarbios žmonių<br />
mitybai, papildo arba visiškai aprūpina organizmą mineralinėmis medžiagomis, vitaminais,<br />
baltymais, riebalais <strong>ir</strong> angliavandeniais (Salunkhe, Kadam, 1995; Januškevičius<br />
<strong>ir</strong> kt., 2005).<br />
Lietuvoje pomidorai pradėti auginti palyginti neseniai – XVIII–XIX a., bet dabar<br />
jie yra viena labiausiai paplitusių daržovių. Kasmet Lietuvoje suvartojama vidutiniškai<br />
apie 25 tūkst. t. per metus šių daržovių, t. y. po 20 g kiekvienam lietuviui per dieną.<br />
Pomidorai – labai vertinga daržovė, jų vaisiai vertinami ne tik dėl gero skonio, bet<br />
<strong>ir</strong> dėl maistingumo (Karalius, 1984). Spalvą vaisiams suteikia karotinas, likopenas,<br />
ksantofilas. Kintant šių medžiagų kiekiui <strong>ir</strong> santykiui, pasikeičia <strong>ir</strong> vaisiaus spalva.<br />
Likopenas sudaro apie pusę žmogaus kraujyje esančių karotinoidų, tačiau organizmas<br />
107
jo nesintetina, tad turi gauti su maistu. Net 85 % likopeno gaunama vartojant pomidorus<br />
ar jų produktus (Levy, Sharon, 2004). Neprinokusiuose vaisiuose yra fitoncidinių<br />
savybių turinčių tomatino <strong>ir</strong> solanino, dėl to žali vaisiai būna neskanūs. Ne tik patys<br />
pomidorai, bet <strong>ir</strong> jų produktai yra labai vertingos cheminės sudėties: juose randama<br />
kalio, vitamino C, α-tokoferolio (vitamino E), folio rūgšties <strong>dr</strong>uskų, vitamino A.<br />
Kalio <strong>ir</strong> foliantų kiekiai pomidoruose yra labai panašūs kaip <strong>ir</strong> kitose daržovėse, bet<br />
α-tokoferolio <strong>ir</strong> vitamino C – kur kas daugiau (Karalius, 1984; Kader, 1996).<br />
Lietuvai įstojus į Europos Sąjungą, pradėta prekiauti savo išaugintais vaisiais <strong>ir</strong><br />
daržovėmis ne tik mūsų šalyje, bet <strong>ir</strong> užsienyje. Siekiant išlaikyti konkurenciją užsienyje<br />
<strong>ir</strong> aprūpinti Lietuvos gyventojus vaisiais <strong>ir</strong> daržovėmis, svarbu išauginti ne tik gausų,<br />
bet <strong>ir</strong> geros kokybės derlių. Todėl selekcininkų tikslas yra sukurti tokias veisles, kurios<br />
išaugintų ne tik gausų, bet <strong>ir</strong> geros kokybės derlių: vaisiuose <strong>ir</strong> daržovėse turi būti kuo<br />
daugiau vertingų medžiagų <strong>ir</strong> kuo mažiau žalingų pašalinių produktų – nitratų, nitritų<br />
ar solanino (Karalius, 1984; Visockienė, 1987; Privalomieji kokybės reikalavimai<br />
šviežiems vaisiams <strong>ir</strong> daržovėms, 2003). Daržovių kokybę labiausiai lemia veislės<br />
genotipas <strong>ir</strong> auginimo bei aplinkos sąlygos (Аутко, 2003).<br />
Darbo tikslas – išanalizuoti <strong>ir</strong> įvertinti nešildomame šiltnamyje augintų lietuviškų<br />
<strong>ir</strong> baltarusiškų pomidorų veislių biocheminę sudėtį <strong>ir</strong> atrinkti vertingais kokybės rodikliais<br />
išsisk<strong>ir</strong>iančias veisles, kurios galėtų būti panaudotos kuriant naujas, maistiniu<br />
požiūriu vertingas veisles.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Valgomojo pomidoro (Lycopersicon esculentum<br />
Mill.) vaisiai tyrimams užauginti 2007 metais Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės<br />
instituto vienguba stabilizuota plėvele dengtame nešildomame šiltnamyje,<br />
žemėje. Per vegetaciją augalai tręšti kompleksinėmis trąšomis Cropcare 10-10-20, kas<br />
dvi savaites išberiant po 60 g trąšų į 1 kv. metrą. Pomidorų daigai auginti šildomame<br />
daigyne ant stelažų <strong>ir</strong> į nuolatinę augimo vietą šiltnamyje pasodinti 35 × 70 cm atstumais.<br />
Pomidorų vaisiai tyrimams skinti visiškai sunokę masinio derėjimo metu. Tyrimo<br />
objektu buvo pas<strong>ir</strong>inktos penkios lietuviškos (‘Viltis’, ‘Dručiai’, ‘Balčiai’, ‘Laukiai’,<br />
‘Skariai’) <strong>ir</strong> penkios baltarusiškos (‘Pažar’, ‘Vilina’, ‘Priz’, ‘Ruža’, ‘Vėža’) veislės.<br />
Pomidorų vaisių cheminės analizės atliktos Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės<br />
instituto Biochemijos <strong>ir</strong> technologijos laboratorijoje. T<strong>ir</strong>pios sausosios medžiagos<br />
nustatytos refraktometru (skaitmeninis refraktometras ATAGO, PER-32, Atago Co.,<br />
Ltd., Tokyo, Japan), askorbo rūgštis – titruojant 2,6-dichlorfenolindofenolio natrio<br />
<strong>dr</strong>uskos t<strong>ir</strong>palu (Ермаков, 1987), titruojamasis rūgštingumas, išreikštas citrinos rūgštimi,<br />
– titruojant 0,1 N natrio šarmo t<strong>ir</strong>palu, cukrus – AOAC metodu (AOAC, 1990),<br />
nitratai – potenciometriškai, jonoselektyviniu elektrodu (Ермаков, 1987). Pomidorų<br />
biocheminės sudėties rezultatai matematiškai apdoroti „Microsoft Excel“ programa.<br />
Duomenų patikimumui įvertinti naudota statistinė programa ANOVA (Tarakanovas,<br />
Raudonius, 2003).<br />
Rezultatai. Mūsų atlikto tyrimo duomenimis ben<strong>dr</strong>as cukraus kiekis (1 lentelė)<br />
sk<strong>ir</strong>tingų pomidorų veislių vaisiuose įva<strong>ir</strong>avo nuo 3,98 (‘Dručiai’) iki 4,94 % (‘Skariai’<br />
<strong>ir</strong> ‘Pažar’). Veislės ‘Balčiai’ vaisiuose nustatytas ben<strong>dr</strong>as cukraus kiekis buvo tik<br />
0,02 % mažesnis už didžiausią kitų veislių vaisiuose aptiktą cukraus kiekį, o sacharozės<br />
kiekis buvo didžiausias (0,72 %) <strong>ir</strong> iš esmės nesiskyrė tik nuo veislės ‘Dručiai’<br />
pomidoruose nustatyto šios medžiagos kiekio. Mažiausiai sacharozės (0,19 %) buvo<br />
108
dviejų lietuviškų (‘Viltis’, ‘Laukiai’) <strong>ir</strong> baltarusiškos (‘Vilina’) veislės pomidoruose.<br />
Veislės ‘Skariai’ pomidoruose nustatytas sacharozės kiekis buvo vienas mažiausių<br />
(0,22 %), tačiau invertuoto cukraus šie vaisiai turėjo daugiausia – 4,72 %. Daugiausia<br />
sacharozės sukaupę ‘Dručiai’ turėjo mažiausią kiekį invertuoto cukraus – 3,41 %.<br />
Didžiausias titruojamojo rūgštingumo procentas – 0,81 buvo aptiktas veislės ‘Viltis’,<br />
mažiausias – 0,53 % – veislės ‘Skariai’ vaisiuose.<br />
Didžiausias t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis (1 pav.) nustatytas lietuviškos veislės<br />
‘Laukiai’ <strong>ir</strong> baltarusiškos veislės ‘Vilina’ pomidoruose – atitinkamai 6 <strong>ir</strong> 5,9 %. Tai<br />
buvo statistiškai reikšmingas sk<strong>ir</strong>tumas, lyginant su veislėmis ‘Dručiai’ <strong>ir</strong> ‘Vėža’,<br />
kurių vaisiuose aptiktas šių medžiagų kiekis buvo mažiausias – 4,7 <strong>ir</strong> 4,8 %. Vienodą<br />
(5,7 %) t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekį sukaupė veislių ‘Viltis’ <strong>ir</strong> ‘Pažar’ pomidorai <strong>ir</strong><br />
tai buvo tik 0,2 % daugiau už ‘Balčiai’ <strong>ir</strong> ‘Priz’ vaisiuose nustatytą kiekį. Pomidorų<br />
‘Skariai’ <strong>ir</strong> ‘Ruža’ vaisiuose sukauptų t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis buvo vienodas<br />
<strong>ir</strong> siekė 5,4 %.<br />
1 lentelė. Cukraus <strong>ir</strong> titruojamojo rūgštingumo kiekis pomidorų vaisiuose<br />
Table 1. Sugar and titratable acidity in tomato fruits<br />
Veislė<br />
Cultivar<br />
invertuotas<br />
inverted<br />
Cukrus<br />
Sugar, %<br />
sacharozė<br />
saccharose<br />
109<br />
ben<strong>dr</strong>as total<br />
Titruojamasis rūgštingumas<br />
Titratable acidity, %<br />
‘Viltis’ 4,0 0,19 4,19 0,81<br />
‘Dručiai’ 3,41 0,57 3,98 0,56<br />
‘Balčiai’ 4,20 0,72 4,92 0,64<br />
‘Laukiai’ 4,26 0,19 4,45 0,62<br />
‘Skariai’ 4,72 0,22 4,94 0,53<br />
‘Pažar’ 4,66 0,28 4,94 0,68<br />
‘Vilina’ 4,52 0,19 4,71 0,60<br />
‘Priz’ 3,67 0,33 4,00 0,73<br />
‘Ruža’ 3,67 0,38 4,05 0,73<br />
‘Vėža’ 4,32 0,38 4,70 0,54<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,293 0,299 0,584 0,164<br />
Pomidorų vaisiuose susintetintu askorbo rūgšties kiekiu (2 pav.) labiausiai išsiskyrė<br />
baltarusiška veislė ‘Vilina’ (20,4 mg %) <strong>ir</strong> lietuviška – ‘Balčiai’ (18,8 mg %).<br />
Veislių ‘Pažar’ <strong>ir</strong> ‘Laukiai’ pomidoruose nustatytas šios rūgšties kiekis buvo atitinkamai<br />
14,6 <strong>ir</strong> 11,4 mg %. Net trys veislės (‘Viltis’, ‘Dručiai’, ‘Skariai’) sukaupė vienodą<br />
askorbo rūgšties kiekį (9,4 mg %). Mažiausiai askorbo rūgšties nustatyta ‘Vėža’ veislės<br />
pomidoruose – 8,6 mg %.<br />
Mūsų tyrimo duomenimis didžiausias nitratų kiekis (116 mg kg -1 ), aptiktas veislės<br />
‘Balčiai’ pomidoruose (3 pav.), buvo statistiškai patikimas, palyginti su kitomis<br />
t<strong>ir</strong>tomis veislėmis. Mažiausiai nitratų (52 mg kg -1 ) sukaupė veislių ‘Skariai’ <strong>ir</strong> ‘Vilina’<br />
pomidorai. Kitų veislių vaisiuose nitratų kiekis įva<strong>ir</strong>avo nuo 64 iki 82 mg kg -1 .
1 pav. T<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis pomidorų vaisiuose<br />
Fig. 1. Dry soluble solids in tomato fruits<br />
2 pav. Askorbo rūgšties kiekis pomidorų vaisiuose<br />
Fig. 2. Amount of ascorbic acid in tomato fruits<br />
110
3 pav. Nitratų kiekis pomidorų vaisiuose<br />
Fig. 3. Amount of nitrates in tomato fruits<br />
4 pav. Likopeno <strong>ir</strong> β-karotino kiekis pomidorų vaisiuose<br />
Fig. 4. Amount of lycopene and β-carotene in tomato fruits<br />
111
Daugiausiai likopeno (8,97 mg %) <strong>ir</strong> β-karotino (1,46 mg %) susintetino baltarusiškos<br />
veislės ‘Pažar’ pomidorai (4 pav.), nedaug nuo jos atsiliko <strong>ir</strong> veislė ‘Vilina’:<br />
jos vaisiuose šių pigmentų kiekis buvo atitinkamai 0,68 <strong>ir</strong> 0,04 mg % mažesnis. Iš<br />
lietuviškų veislių didžiausias likopeno (7,23 mg %) <strong>ir</strong> β-karotino (1,44 mg %) kiekis<br />
nustatytas veislės ‘Dručiai’ vaisiuose, o absoliučiai mažiausias šių karotinoidų kiekis<br />
buvo veislės ‘Balčiai’ pomidoruose – atitinkamai 4,84 bei 0,95 mg %.<br />
Aptarimas. Iš visų pomidorų kokybės rodiklių svarbiausia yra biocheminė sudėtis,<br />
nes nuo vaisiuose susikaupusių vertingų medžiagų kiekio priklauso jų skonis <strong>ir</strong><br />
aromatas. Pomidorai yra viena labiausiai maistui vartojamų daržovių, nes išsisk<strong>ir</strong>ia<br />
gera biochemine sudėtimi. Didžiausią įtaką vertingų <strong>ir</strong> žalingų medžiagų kiekiui<br />
vaisiuose turi pomidorų auginimo bei aplinkos sąlygos <strong>ir</strong> veislės savybės (Karalius,<br />
1984; Viškelis <strong>ir</strong> kt., 2005).<br />
Pagrindinė pomidorų maistinė medžiaga – angliavandeniai. Lauke auginti pomidorai<br />
angliavandenių sukaupia daugiau negu auginti šiltnamiuose. Vaisių skonis<br />
priklauso nuo cukraus <strong>ir</strong> rūgščių kiekio bei jų santykio. Kuo daugiau cukraus <strong>ir</strong> mažiau<br />
rūgščių, tuo skonis geresnis. Iš rūgščių daugiausia susikaupia citrinos <strong>ir</strong> obuolių,<br />
o pernokusiuose vaisiuose būna rūgštynių, vyno, pieno rūgšties (Дьяченко, 1972;<br />
Malundo <strong>ir</strong> kt., 1995; Аутко, 2003). Iš mūsų t<strong>ir</strong>tų veislių didžiausias ben<strong>dr</strong>o cukraus<br />
kiekis <strong>ir</strong> mažiausias titruojamasis rūgštingumas nustatytas lietuviškos veislės ‘Skariai’<br />
pomidoruose. Baltarusiškos veislės ‘Pažar’ vaisiai sukaupė tiek pat cukraus, tik jų<br />
titruojamasis rūgštingumas buvo didesnis.<br />
Sunokusiuose pomidorų vaisiuose sacharozė sudaro tik nedidelę juose aptinkamo<br />
ben<strong>dr</strong>o cukraus kiekio dalį, daugumą sudaro invertuotas cukrus – gliukozė <strong>ir</strong> fruktozė<br />
(Malundo <strong>ir</strong> kt., 1995; Johnson <strong>ir</strong> kt., 1998). Mūsų tyrimo duomenimis sk<strong>ir</strong>tingų veislių<br />
vaisiuose nustatytas sacharozės kiekis taip pat buvo nedidelis <strong>ir</strong> įva<strong>ir</strong>avo nuo 0,19 iki<br />
0,72 %, o invertuoto cukraus kiekis kito nuo 3,41 iki 4,72 %.<br />
T<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų, askorbo rūgšties <strong>ir</strong> nitratų kiekiai pomidorų vaisiuose<br />
nėra pastovūs, jie labiausiai priklauso nuo auginimo sąlygų <strong>ir</strong> augalo veislės.<br />
Vidutinis t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų kiekis prinokusiuose pomidoruose yra nuo 4 iki 6 %<br />
(Дьяченко, 1972; Dorais <strong>ir</strong> kt., 2001). Tai patv<strong>ir</strong>tino <strong>ir</strong> mūsų atlikti tyrimai: mažiausias<br />
šių medžiagų kiekis nustatytas veislės ‘Dručiai’ vaisiuose – 4,7 %, didžiausias kiekis<br />
veislių ‘Laukiai’ <strong>ir</strong> ‘Vilina’ pomidoruose – atitinkamai 6,0 <strong>ir</strong> 5,9 %.<br />
Vidutinis askorbo rūgšties kiekis pomidorų vaisiuose įva<strong>ir</strong>uoja nuo 10 iki<br />
20 mg % – tai lemia veislės savybės. Kai kurie autoriai teigia, kad vidutinis askorbo<br />
rūgšties kiekis pomidoruose yra 25 mg % (Дьяченко, 1972; Stern <strong>ir</strong> kt., 1994; Viškelis<br />
<strong>ir</strong> kt., 2005). Mūsų tyrimo duomenimis susintetintu askorbo rūgšties kiekiu labiausiai<br />
išsiskyrė baltarusiška veislė ‘Vilina’ <strong>ir</strong> lietuviška veislė ‘Balčiai’: jų vaisiuose aptikta<br />
atitinkamai 20,4 <strong>ir</strong> 18,8 mg % šios rūgšties.<br />
Pomidorai prisk<strong>ir</strong>iami prie mažai nitratų kaupiančių daržovių: juose aptinkamas<br />
nitratų kiekis svyruoja vidutiniškai nuo 9 iki 136 mg kg -1 (Januškevičius <strong>ir</strong> kt., 2005;<br />
Viškelis <strong>ir</strong> kt., 2005). Mūsų t<strong>ir</strong>tų veislių pomidoruose nustatytas nitratų kiekis taip pat<br />
buvo nedidelis. Mažiausiai nitratų rasta lietuviškos veislės ‘Skariai’ <strong>ir</strong> baltarusiškos<br />
veislės ‘Vilina’ vaisiuose, daugiausia – veislės ‘Balčiai’ pomidoruose.<br />
Pomidorų vaisiaus spalva iš esmės priklauso nuo jame esančių karotinoidų (likopeno,<br />
karotino <strong>ir</strong> kt.) koncentracijos <strong>ir</strong> pasisk<strong>ir</strong>stymo, o augalo auginimo sąlygos <strong>ir</strong><br />
112
genetinė prigimtis gali turėti labai didelės įtakos likopeno kiekiui vaisiuose (Viškelis<br />
<strong>ir</strong> kt., 2005; Tomlekova <strong>ir</strong> kt., 2007). Manoma, kad pomidoruose esantys karotinoidai,<br />
ypač likopenas, gali mažinti sus<strong>ir</strong>gimų įva<strong>ir</strong>iomis ligomis, ypač š<strong>ir</strong>dies kraujagyslių<br />
ligomis <strong>ir</strong> prostatos vėžiui, tikimybę (Cohen, 2002). Iš mūsų t<strong>ir</strong>tų pomidorų daugiausia<br />
likopeno <strong>ir</strong> β-karotino sukaupė baltarusiškos veislės ‘Pažar’ vaisiai.<br />
Išvados. 1. Lietuviškos veislės ‘Skariai’ pomidorai sukaupė daug cukraus<br />
(4,94 %), o jų titruojamasis rūgštingumas (0,53 %) <strong>ir</strong> nitratų kiekis (52 mg kg -1 ) vaisiuose<br />
buvo vienas mažiausių.<br />
2. Baltarusiškos veislės ‘Vilina’ pomidorai susintetino daugiausia askorbo rūgšties<br />
(20,4 mg %) <strong>ir</strong> turėjo mažai nitratų (52 mg kg -1 ). Ši veislė buvo viena iš dviejų veislių,<br />
kurios sukaupė daugiausia t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų (5,9 %) <strong>ir</strong> likopeno (8,29 mg %).<br />
3. ‘Pažar’ veislės pomidoruose nustatyti didžiausi likopeno (8,97 mg %) <strong>ir</strong><br />
β-karotino (1,46 mg %) kiekiai.<br />
4. Pomidorų veislės ‘Skariai’, ‘Vilina’ <strong>ir</strong> ‘Pažar’ dėl vertingos pomidorų vaisių<br />
biocheminės sudėties gali būti panaudotos tolesniems kryžminimams kuriant naujas<br />
vertingas veisles.<br />
Gauta 2008 11 14<br />
Parengta spausdinti 2008 12 04<br />
Literatūra<br />
1. AOAC. Official methods of analysis. 1990. Ed. K. Herlich. Arlington, V<strong>ir</strong>ginia.<br />
2. Cohen L. A. 2002. Nutrition and prostate cancer: review. Annals of the New<br />
York academy of sciences, 963: 148–155.<br />
3. Dorais M., Papadopoulos M. A., Gosselin A. 2001. Greenhouse tomato fruit quality.<br />
Horticultural reviews, 26: 239–319.<br />
4. Januškevičius A., Vaičiulaitienė O., Šerėnas K. 2005. Lietuvoje auginamų daržovių<br />
mitybinė reikšmė. Veterinarija <strong>ir</strong> zootechnija, 31(53): 1 392–2 130.<br />
5. Johnson H. E., Salter G. J., Smith A. R., Hall M. A. 1998. Tomato growth and<br />
fruit quality in soilless culture. Acta Horticulture, 491: 337–342.<br />
6. Kader A. A. 1996. Maturity, ripening and quality relationships of fruit – vegetables.<br />
Acta Horticulturae, 434: 249–256.<br />
7. Karalius A. 1984. Vaisių <strong>ir</strong> daržovių kokybė. Mokslas, Vilnius.<br />
8. Levy J., Sharon Y. 2004. The functions of tomato lycopene and its role in human<br />
health. Herbal gram, 62: 49–56.<br />
9. Malundo T. M. M., Shewfelt, R. L., Scott J. W. 1995. Flavor quality of fresh<br />
tomato (Lycopersicon esculentum Mill.) as affected by sugar and acid levels.<br />
Postharvest Biology and Technology, 6(1–2): 103–110.<br />
10. Privalomieji kokybės reikalavimai šviežiems vaisiams <strong>ir</strong> daržovėms. 2003. P.<br />
Viškelis (sudaryt.). Lietuvos Respublikos žemės ūkio ministerija <strong>ir</strong> Lietuvos sodininkystės<br />
<strong>ir</strong> daržininkystės institutas, Babtai, Kauno r.<br />
11. Salunkhe D. K., Kadam S. S. 1995. Handbook of fruit science and technology.<br />
New York.<br />
113
12. Stern D. J., Buttery R. G., Teranishi R., Ling L., Scott K., Cantwell M. 1994.<br />
Effect of storage and ripening on fresh tomato quality. Food Chemistry, 49(3):<br />
225–231.<br />
13. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT–PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija, Kėdainių r.<br />
14. Tomlekova N., Atanassova B., Baralieva D., Ribarova F., Marinova D.<br />
2007. Study on the variability of lycopene and β-carotene content in tomato<br />
(Lycopersicon esculentum Mill.). Acta Horticulturae, 729: 101–104.<br />
15. Visockienė G. 1987. Pomidorų veislė ‘Viltis’. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 5:<br />
65–69.<br />
16. Viškelis P., Vilkauskaitė G., Noreika R. K. 2005. Pomidorų cheminė sudėtis,<br />
funkcinės savybės <strong>ir</strong> suvartojimas. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 24(4): 182–192.<br />
17. Аутко А. 2003. Тепличное овощеводство. Минск.<br />
18. Дьяченко B. C. 1972. Повышение качества овощей. Москва.<br />
19. Методы биохимического исследования расстений. 1987. Под. ред. А. И.<br />
Ермаковa. Ленинград.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Investigation of biochemical fruit composition in Lithuanian and Byelorussian<br />
tomato (Lycopersicon esculentum Mill.) cultivars<br />
A. Radzevičius, R. Karklelienė, Č. Bobinas, P. Viškelis<br />
Summary<br />
Investigation of tomato fruit biochemical composition was carried out at the<br />
Lithuanian Institute of Horticulture in 2007. There were five Lithuanian (‘Viltis’, ‘Dručiai’,<br />
‘Balčiai’, ‘Laukiai’, ‘Skariai’) and five Byelorussian (‘Pažar’, ‘Vilina’, ‘Priz’, ‘Ruža’,<br />
‘Vėža’) cultivars, in our experiment. The aim of this treatment was to evaluate biochemical<br />
parameters: sugar, titratable acidity, <strong>dr</strong>y soluble solids, ascorbic acid, nitrate in tomato<br />
fruits and to establish cultivars with good biochemical composition for future breeding.<br />
It was established that Lithuanian cultivar ‘Skariai’ had the biggest amount of total<br />
sugar. The<strong>ir</strong> titratable acidity and the amount of nitrates were the lowest in comparison with<br />
other investigated tomato fruits. The Byelorussian cultivar ‘Vilina’ had the biggest amount of<br />
ascorbic acid, low number of nitrates, a lot of <strong>dr</strong>y soluble solids and lycopene in the<strong>ir</strong> fruits.<br />
The biggest amount of lycopene and β-carotene was established in tomato cultivar ‘Pažar’.<br />
Key words: ascorbic acid, biochemical composition, lycopene, nitrate, sugar, tomato,<br />
β-carotene, titratable acidity.<br />
114
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Valgomosios dumplūnės (Physalis ixokarpa Bort.)<br />
integruotų veislių įvertinimas<br />
Nijolė Maročkienė<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, LT –54333 Babtai, Kauno r.,<br />
el. paštas: n.marockiene@lsdi.lt<br />
2005–2006 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto lauko bandymų<br />
sėjomainoje t<strong>ir</strong>ta valgomoji dumplūnė (Physalis ixocarpa Bort.) – trys smulkių vaisių veislės:<br />
‘Iziumnyj’, ‘Zolotaja rossyp’, ‘Zemlianičnyj’ <strong>ir</strong> trys stambių vaisių veislės: ‘Gruntovyj<br />
gribovskij’, ‘Konditer’ , ‘Koroliok’. T<strong>ir</strong>iant valgomosios dumplūnės veislių grupę, įvertinta<br />
vaisių nokimo pradžia, derėjimo trukmė, augalų augumas, derlius, morfologiniai rodikliai.<br />
Nustatyta, kad iš stambius vaisius užauginančių dumplūnių veislių didžiausio skersmens <strong>ir</strong><br />
masės vaisius išaugino ‘Koroliok’, o iš smulkius vaisius – ‘Zolotaja rossyp’. Visų veislių vaisiai<br />
apvalios formos, augantys – žali, sunokę – žaliai geltoni, geltoni <strong>ir</strong> oranžiniai, padengti<br />
žalsvu <strong>ir</strong> žalsvai pilku peraugusių taurėlapių apvalkalėliu. Kiekvienais metais nustatytas<br />
suminis <strong>ir</strong> augalo vaisių derlius. Sk<strong>ir</strong>tingų veislių dumplūnių derlius buvo nevienodas. Pagal<br />
suminį derlių nustatyta, kad tinkamiausios auginti ‘Koroliok’ <strong>ir</strong> ‘Zolotaja rossyp’ veislių<br />
valgomosios dumplūnės.<br />
Reikšminiai žodžiai: augalas, augumas, derlius, dumplūnės, morfologiniai rodikliai,<br />
vaisiai, veislės.<br />
Įvadas. Lietuvai įstojus į ES <strong>ir</strong> išsiplėtus rinkai, labai išaugo domėjimasis netradiciniais<br />
augalais. Valgomoji dumplūnė Lietuvoje ne tokia populiari, tačiau pastaruoju<br />
metu šia daržove vis labiau domimasi. Ją auginti <strong>ir</strong> panaudoti sunkoka dėl to, kad yra<br />
dar mažai žinių apie šių daržovių biologines savybes <strong>ir</strong> morfologinę sandarą.<br />
Dumplūnės (Physalis L.) gentyje yra apie 110 rūšių. Lietuvoje auginamos trys<br />
rūšys. Genties pavadinimas „physalis“ kilęs iš graikų kalbos <strong>ir</strong> reiškia „pūslę“. Tai<br />
bulvinių (Solanacea Juss.) šeimos žoliniai augalai, kilę iš Pietų <strong>ir</strong> Centrinės Amerikos.<br />
Dumplūnės auginamos visose šilto klimato šalyse, daugiausia – Pietų Afrikoje<br />
(Pivavarov <strong>ir</strong> kt., 1997; Autko, 2004.).<br />
Dumplūnės nuo seno žinomos kaip liaudies medicinos vaistas. Jų vaisiuose yra<br />
daug citrinos rūgšties, fosforo, geležies, vitaminų PP, C, rauginių <strong>ir</strong> pektininių medžiagų,<br />
kurios turi želatinuojančių savybių. Valgomosios dumplūnės vaisiuose esančios<br />
karčiosios medžiagos (fizalinas <strong>ir</strong> kitos, panašios į alkaloidus) suteikia specifinį skonį<br />
(Golovin <strong>ir</strong> kt., 1999; Petkevičienė, 2005). Dėl šios savybės vaisius mėgsta ne visi. Bet<br />
115
yra veislių, kurių vaisių minkštimas sultingas, geltonas ar oranžinis, skonis gaivinantis,<br />
saldokas, primenantis žemuogę ar ananasą (Kwiatkowska <strong>ir</strong> kt., 1993.)<br />
Dumplūnės – šilumą <strong>ir</strong> saulėtą vietą mėgstantys augalai. Lapai ilgakočiai, su<br />
smailiomis v<strong>ir</strong>šūnėmis, švelniai plaukuoti, pakraščiai kiek dantyti. V<strong>ir</strong>šutinėje stiebo<br />
dalyje išsidėstę po kelis, apatinėje – pavieniai. Žiedai susitelkę po vieną lapų pažastyse,<br />
geltoni arba žalsvai oranžiniai, juos gaubia ryškiai žalios, geltonos ar oranžinės<br />
taurelės. Vaisiui augant, taurelės didėja <strong>ir</strong> apgaubia vaisių. Vaisius – apvali ar apvaliai<br />
plokščia, gelsva, geltona, oranžinė ar rusva uoga. Nesunokę vaisiai so<strong>dr</strong>iai žali. Ant<br />
augalo vienu metu yra <strong>ir</strong> žiedų, <strong>ir</strong> sunokusių vaisių. Sk<strong>ir</strong>tingų rūšių <strong>ir</strong> veislių vaisius<br />
sveria nuo 3 iki 90 g, o augalo aukštis siekia 30–120 cm. Sėklos gelsvos, inksto formos,<br />
suplotos, smulkios (1–1,5 mm skersmens). Vaisiuje būna vidutiniškai iki 200 sėklų.<br />
Vaisių derlius iš augalo – 1–5 kg. Iš hektaro galima surinkti iki 15 t vaisių. Augalai<br />
pakantūs žemesnei temperatūrai (Karatajev <strong>ir</strong> kt., 1989).<br />
Darbo tikslas – įvertinti įva<strong>ir</strong>ių dumplūnių veislių morfologinius požymius <strong>ir</strong><br />
produktyvumą Lietuvos agroklimato sąlygomis.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Valgomosios dumplūnės (Physalis ixokarpa<br />
Bort.) integruotų veislių vertinimo tyrimai atlikti 2005–2006 m. Lietuvos sodininkystės<br />
<strong>ir</strong> daržininkystės instituto lauko bandymų sėjomainoje. Kiekvienais tyrimų<br />
metais gegužės mėnesio antrąjį dešimtadienį į lauką sodintos trys smulkiais vaisiais<br />
dumplūnių veislės: ‘Iziumnyj’, ‘Zolotaja rossyp’, ‘Zemlianičnyj’, <strong>ir</strong> trys stambiais<br />
vaisiais veislės: ‘Gruntovyj gribovskij’, ‘Konditer’, ‘Koroliok’. Valgomosios dumplūnės<br />
pasėtos daigyne balandžio 26–28 d., į nuolatinę augimo vietą lauke daigai sodinti<br />
gegužės p<strong>ir</strong>mąjį dešimtadienį. Smulkiais vaisiais dumplūnių daigai sodinti 45 × 70 cm,<br />
o stambiais – 60 × 70 cm atstumais. Laukeliai išdėstyti randomizuotai. Bandymo<br />
variantai kartoti po tris kartus. Apskaitinio laukelio plotas – 4,2 m 2 . Augalai prižiūrėti<br />
pagal LSDI priimtas vaisinių augalų auginimo technologijas. Dumplūnių vaisių derlius<br />
imtas rugsėjo mėnesio antrąjį dešimtadienį. Kiekvieno pakartojimo apskaita atlikta<br />
iš 10 augalų. D<strong>ir</strong>vožemio granuliometrinė sudėtis – lengvas priemolis ant priemolio,<br />
reakcija artima neutraliai (Buivydaitė <strong>ir</strong> kt., 2001).<br />
Atliekant tyrimus fiksuoti augalų augimo tarpsniai. Augalo <strong>ir</strong> vaisių biometriniai<br />
matavimai <strong>ir</strong> derliaus apskaita atlikti vegetacijos pabaigoje. Gauti duomenys apdoroti<br />
statistiniu metodu, naudojant programą ANOVA (Tarakanovas, Raudonius, 2003 ).<br />
Meteorologinės sąlygos tyrimų metais skyrėsi. 2005 m. augalų vegetacijos<br />
laikotarpis buvo šiltas <strong>ir</strong> prilygo vidutiniam daugiamečiui, nors b<strong>ir</strong>želio <strong>ir</strong> rugpjūčio<br />
mėnesiais vyravo kiek vėsesni orai. Karštas <strong>ir</strong> sausas buvo liepos mėnuo. Rugpjūtis<br />
buvo lietingesnis negu įprasta: kritulių iškrito 34,8 mm daugiau negu daugiametis<br />
vidurkis. Augalams augti <strong>ir</strong> vaisiams nokti sąlygos buvo geros. 2006 m. augalų vegetacijos<br />
laikotarpis buvo šiltesnis <strong>ir</strong> <strong>dr</strong>ėgnesnis: vidutinė oro temperatūra buvo 0,9 °C<br />
aukštesnė už vidutinę daugiametę, o kritulių iškrito 11,0 mm daugiau už daugiametį<br />
vidurkį. Karšta <strong>ir</strong> sausa buvo vasaros p<strong>ir</strong>moji pusė. Augalams trūko <strong>dr</strong>ėgmės, jie augo<br />
nevienodai. Rugpjūčio <strong>ir</strong> rugsėjo mėnesiais kritulių iškrito atitinkamai 98,8 <strong>ir</strong> 53,3 mm<br />
daugiau už daugiametį vidurkį. Augalai augo vešliai, tačiau vaisiams nokti <strong>ir</strong> išaugti<br />
geros kokybės sąlygos buvo vidutinės.<br />
116
1 lentelė. Meteorologinės sąlygos vegetacijos metu<br />
Table 1. Meteorological conditions during vegetation<br />
Metai<br />
Year<br />
Mėnesiai<br />
Months<br />
05 06 07 08 09<br />
05–09 vidurkis<br />
average<br />
Oro temperatūra<br />
A<strong>ir</strong> temperature, °C<br />
1924–2000 12,0 16,5 17,7 16,4 12,0 14,9<br />
2005 11,3 14,8 19,1 14,7 12,8 14,5<br />
2006 11,9 16,3 19,3 17,5 14,5 15,8<br />
Krituliai<br />
Precipitation, mm<br />
1924–2000 43,8 51,2 71,3 74,6 29,7 54,2<br />
2005 65,4 66,6 3,8 109,4 19,9 53,0<br />
2006 23,8 13,8 30,2 173,4 83,0 65,2<br />
Kauno meteorologijos stoties 2005–2006 m. duomenys<br />
Data of Kaunas meteorological station, 2005–2006<br />
Rezultatai. T<strong>ir</strong>tos šešios valgomosios dumplūnės veislės: trys smulkių vaisių –<br />
‘Iziumnyj’, ‘Zolotaja rossyp’, ‘Zemlianičnyj’ <strong>ir</strong> trys – stambių vaisių – ‘Gruntovyj<br />
gribovskij’, ‘Konditer’ <strong>ir</strong> ‘Koroliok’.<br />
2 lentelė. Valgomosios dumplūnės augimo tarpsniai<br />
Table 2. Growth periods of the edible husk tomato<br />
Babtai, 2005–2006 m.<br />
Augimo tarpsniai, d.<br />
Growth periods, days<br />
‘Iziumnyj’<br />
‘Zolotaja<br />
rossyp’<br />
‘Zemlianičnyj’<br />
Veislės<br />
Cultivar<br />
‘Gruntovyj<br />
gribovskij’<br />
Sėja–sudygimas<br />
10–12 9–10 10–11 11–13 12–13 10–12<br />
Sowing-germination<br />
Sudygimas–žydėjimo pradžia 38–43 35–40 40–42 42–45 39–42 37–39<br />
Germination-beginning of flowering<br />
Sudygimas–derėjimo pradžia 92–96 88–93 90–92 96–103 98–105 93–98<br />
Germination-beginning of yielding<br />
Derėjimo trukmė<br />
49–51 54–58 48–54 42–46 43–44 45–48<br />
Duration of yielding<br />
Vegetacijos trukmė<br />
143–149 148–152 146–148 151–155 149–152 146–150<br />
Duration of vegetation<br />
Valgomosios dumplūnės sėtos balandžio 26–28 dienomis. Augalai sudygo vidutiniškai<br />
per 10–12 dienų. Anksčiausiai žydėti pradėjo smulkių vaisių ‘Zolotaja rossyp’<br />
‘Konditer’<br />
‘Koroliok’<br />
117
augalai, vėliausiai – stambių vaisių ‘Gruntovyj gribovskij’ augalai. Greičiausiai vaisius<br />
pradėjo nokinti smulkių vaisių ‘Zolotaja rossyp’ <strong>ir</strong> ‘Zemlianičnyj’, vėliausiai –<br />
stambiais vaisiais ‘Konditer’ veislės augalai. 2005 m. derėjimas truko vidutiniškai 42<br />
dienas, 2006 m. – 58 dienas (2 lentelė).<br />
Tyrimo metu pastebėta, kad augalai žydi <strong>ir</strong> vaisiai noksta iki p<strong>ir</strong>mųjų šalnų.<br />
Vegetacijos trukmė – 142–155 dienos.<br />
T<strong>ir</strong>tas šešių veislių valgomosios dumplūnės augalų augumas. Dvejų metų duomenimis<br />
vidutinis augalo aukštis – 48,4 cm. Aukščiausi buvo stambių vaisių ‘Gruntovyj<br />
gribovskij’ (2005 m. – 64,8; 2006 m. – 64,6 cm), žemiausi – smulkių vaisių ‘Zolotaja<br />
rossyp’ augalai (2005 m. – 32,1; 2006 m. – 34,7 cm) (pav.).<br />
Pav. Valgomosios dumplūnės augalų augumas, cm<br />
Fig. Growth vigour of edible husk tomato, cm<br />
Įvertinus valgomųjų dumplūnių vaisiaus masę, skersmenį <strong>ir</strong> ilgį, nustatyta, kad<br />
smulkių vaisių veislė ‘Iziumnyj’ išaugino mažiausius vaisius, o stambių vaisių veislė<br />
‘Karoliok’ – didžiausius vaisius (3 lentelė).<br />
3 lentelė. Valgomosios dumplūnės morfologinių požymių įvertinimas<br />
Table 3. Evaluation of the morphological properties of edible husk tomato<br />
Veislės<br />
Cultivar<br />
masė<br />
weight, g<br />
Vaisiaus<br />
Fruit<br />
skermuo ilgis<br />
diameter, cm length , cm<br />
Babtai, 2005–2006 m.<br />
indeksas<br />
index<br />
1 2 3 4 5<br />
‘Iziumnyj’ 3,4 1,3 1,2 0,9<br />
‘Zolotaja rossyp’ 5,8 2,1 2,0 0,9<br />
‘Zemlianičnyj’ 4,0 1,8 1,6 0,9<br />
Vid. / Average 4,4 1,7 1,6 0,9<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,183 0,044 0,048 -<br />
118
3 lentelės tęsinys<br />
Table 3 continued<br />
1 2 3 4 5<br />
‘Gruntovyj gribovskij’ 48,9 4,5 3,8 0,8<br />
‘Konditer’ 40,5 4,2 3,6 0,9<br />
‘Koroliok’ 62,8 5,0 4,1 0,8<br />
Vid. / Average 50,7 4,6 3,8 0,8<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
1,205 0,134 0,17 -<br />
2005 <strong>ir</strong> 2006 m. didžiausią vaisių derlių iš krūmo davė stambių vaisių veislė<br />
‘Koroliok’ – atitinkamai 4,68 <strong>ir</strong> 4,56 kg, mažiausią – smulkių vaisių veislė ‘Iziumnyj’ –<br />
atitinkamai 0,29 <strong>ir</strong> 0,32 kg. Palyginus vidutinį suminį stambių vaisių <strong>ir</strong> smulkių vaisių<br />
veislių vaisių derlių, 2005 <strong>ir</strong> 2006 m. gautas atitinkamai 3,63 <strong>ir</strong> 3,64 kg sk<strong>ir</strong>tumas<br />
(4 lentelė).<br />
4 lentelė. Valgomųjų dumplūnių vaisių suminis derlius<br />
Table 4. Total yield of edible husk tomato fruits<br />
119<br />
Babtai, 2005–2006 m.<br />
Derlius iš krūmo<br />
Veislės<br />
Yield per bush<br />
Cultivar<br />
2005 m. 2006 m.<br />
kg/m 2<br />
vnt. / unit. kg vnt. / unit. kg<br />
‘Iziumnyj’ 92 0,29 101 0,32 0,72<br />
‘Zolotaja rossyp’ 86 0,41 92 0,41 1,73<br />
‘Zemlianičnyj’ 98 0,32 131 0,34 0,92<br />
Vid. Average 92 0,34 108 0,36 1,02<br />
R05 / LSD05 34,51 0,056 17,85 0,016 0,157<br />
‘Gruntovyj gribovskij’ 78 3,12 80 3,45 8,20<br />
‘Konditer’ 159 4,11 142 3,86 7,15<br />
‘Koroliok’ 168 4,68 153 4,56 9,80<br />
Vid. / Average 135 3,97 125 4,0 8,38<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
21,546 0,224 20,417 0,425 0,315<br />
Tyrimų duomenimis sk<strong>ir</strong>tingų veislių vaisių kiekis iš krūmo skyrėsi. Stambių<br />
vaisių ‘Koroliok’ <strong>ir</strong> ‘Konditer’ veislių valgomosios dumplūnės išaugino daugiausia<br />
vaisių – atitinkamai 161 <strong>ir</strong> 151 vnt.<br />
Aptarimas. Remiantis tyrimų duomenimis, rekomenduojama visų veislių valgomąsias<br />
dumplūnes auginti lauko sąlygomis. Vaisių kiekį <strong>ir</strong> derlių lemia augalo<br />
genotipas <strong>ir</strong> meteorologinės sąlygos.<br />
Ištyrus įva<strong>ir</strong>ių veislių grupių sk<strong>ir</strong>tingo augumo valgomąsias dumpūnes <strong>ir</strong> atsižvelgus<br />
į kitų tyrėjų duomenis, paaiškėjo, kad vaisių sunokimo laikas turi įtakos<br />
derliui <strong>ir</strong> kokybei (Cantvell, 2001). Mūsų tyrimo duomenimis pagal vaisių sunokimo<br />
laiką valgomąsias dumplūnes galima susk<strong>ir</strong>styti į ankstyvąsias – ‘Zolotaja rossyp’ <strong>ir</strong><br />
‘Koroliok’, vidutinio ankstyvumo – ‘Zemlianičnyj’ <strong>ir</strong> ‘Gruntovyj gribovskij’ <strong>ir</strong> vidutinio<br />
vėlyvumo – ‘Iziumnyj’, ‘Konditer’.
‘Iziumnyj’, ‘Zolotaja rossyp’ <strong>ir</strong> ‘Zemlianičnyj’ veislių smulkių vaisių valgomosios<br />
dumplūnės vaisiai maži, gero aromato <strong>ir</strong> skonio. ‘Iziumnyj’ <strong>ir</strong> ‘Zemlianičnyj’ veislių<br />
vaisiai saldūs su žemuogių aromatu, ‘Zolotaja rossyp’ – saldžiarūgščiai su braškių<br />
<strong>ir</strong> ananasų aromatu. Stambių vaisių veislių ‘Konditer’, ‘Koroliok’ <strong>ir</strong> ‘Gruntovyj gribovskij’<br />
vaisiai dideli, mėsingi, geltoni, mažai saldūs. Mažus vaisius išauginančios<br />
valgomosios dumplūnės augalai žemesni <strong>ir</strong> kompaktiškesni (Abak, 1994).<br />
Išvados. 1. Valgomosios dumplūnės veislių grupėje aukščiausi (64,7 cm) yra<br />
stambių vaisių veislės ‘Gruntovyj gribovskij’ augalai.<br />
2. Daugiausia vaisių išaugina stambių vaisių veislės ‘Koroliok’ (161 vnt.), mažiausiai<br />
– ‘Gruntovyj gribovskij’ augalai (79 vnt.).<br />
3. Didžiausią suminį vaisių derlių išaugina stambių vaisių veislės ‘Koroliok’<br />
(9,8 kg/m 2 ) <strong>ir</strong> smulkių vaisių – veislės ‘Zolotaja rossyp’ (1,73 kg/m 2 ) augalai.<br />
Gauta 2008 011 14<br />
Parengta spausdinti 2008 12 09<br />
Literatūra<br />
1. Abak K., Güler H. Y., Sary N., Paksoy M. 1994. Earliness and yield of physalis<br />
(P. Ixocarpa Brot. and P. Peruviana L.) in greenhouse, low tunnel and open field.<br />
Acta Hort., 366: 301–306.<br />
2. Buivydaitė V., Motūzas A., Vaičys M. 2001. Naujoji Lietuvos d<strong>ir</strong>vožemių klasifikacija<br />
(1999). Akademija.<br />
3. Cantvell M., Flores-Minutti J., Trejo-Gonzalez A. 1992. Developmental changes<br />
and postharvest physiology of tomatil Brot. Scientia Horticulturae Year, 50(1–2):<br />
59–70.<br />
4. Kwiatkowska J. A., Kwiatkowski S., Berdovski W. 1993. Rosliny leznicze atlas.<br />
Warszawa.<br />
5. Petkevičienė J., Kriaučiūnienė V. 2005. Lietuvos gyventojų daržovių <strong>ir</strong> vaisių<br />
vartojimo įpročiai. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 24(1): 88–95.<br />
6. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė, taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija, Kėdainių r.<br />
7. Аутко А. 2004. В мире овощей. Минск.<br />
8. Головин В. П., Серкол Л., Головина Г. Ф. 1999. Агробиологические<br />
особенности и перспективы использования ценных лекарственных и<br />
лечебно-ароматических растений. Материалы VII международного<br />
симпозиума „Нетрадиционное растениеводство, экология и здоровье“.<br />
Симферополь, 421–422.<br />
9. Каратаев Е. С., Русанов Б. Г., Бешанов А. В. 1989. Настольная книга<br />
овощевода. Ленинград.<br />
10. Пивоваров В. Б, Мамедов М. И., Бочарников Н. И. 1997. Пасленовые<br />
культуры в нечерноземной зоне России. Москва.<br />
120
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Evaluation of the edible husk tomato (Physalis ixokarpa Brot.) integrated<br />
cultivars<br />
N. Maročkienė<br />
Summary<br />
There was investigated edible husk tomato in the crop rotation of field experiments of<br />
the Lithuanian Institute of Horticulture in 2005–2006. There were investigated three small<br />
fruit cultivars – ‘Iziumnyj’, ‘Zolotaja rossyp’, ‘Zemlianičnyj’ and three big fruit cultivars –<br />
‘Gruntovyj gribovskij’, ‘Konditer’, ‘Koroliok’. When investigating the group of edible husk<br />
tomato, there was evaluated the beginning of fruit ripening, yielding duration, plant growth<br />
vigour, yield and morphological indices. It was established that out of the big fruit cultivars,<br />
‘Koroliok’ produced fruits of biggest diameter and weight, and out of the small fruit cultivars –<br />
‘Zolotaja rossyp’. Fruits of all cultivars were round, green while growing, and when ripen –<br />
greenish yellow, yellow and orange, covered with greenish and greenish grey membrane of<br />
overgrown sepals. Every year it was established total yield and plant fruit yield. The yield of<br />
different cultivars of husk tomato was uneven. According to the total yield, it was established<br />
that edible husk tomato cultivars ‘Koroliok’ and ‘Zolotaja rossyp’ are the most suitable to grow.<br />
Key words: plant growth vigour, yield, husk tomato, morphological indices, fruits,<br />
cultivars.<br />
121
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Priešsėlių įtaka ekologiškai auginamoms lauko<br />
daržovėms<br />
Roma Starkutė, Vytautas Zalatorius, Laisvūnė Duchovskienė<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, LT–54333 Babtai, Kauno r.,<br />
el. paštas: r.starkute@lsdi.lt<br />
2003–2007 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute, ekologiškai daržovėms<br />
auginti paruoštame bandymų lauke, t<strong>ir</strong>ta tinkamiausių augalų žaliajai trąšai parinkimas <strong>ir</strong> jų<br />
įtaka ekologiškai auginamų daržovių derliui <strong>ir</strong> pasėlio piktžolėtumui. Daugiausia (43,2 t ha -1 )<br />
žalios masės užaugino ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys, mažiausiai (24,5 t ha -1 ) – miežiai. Didžiausi visų<br />
augintų daržovių standartinio derliaus priedai tiek p<strong>ir</strong>maisiais, tiek antraisiais <strong>ir</strong> trečiaisiais<br />
metais, patręšus žaliąja trąša, gauti auginant jas po miežių su dobilų įsėliu <strong>ir</strong> avižų <strong>ir</strong> ž<strong>ir</strong>nių<br />
mišinio. Trečiaisiais metais po patręšimo žaliąja trąša visuose variantuose gauta daržovių<br />
derliaus mažėjimo tendencija. Daržovių pasėlyje vyravo vienametės dviskiltės <strong>ir</strong> vienametės<br />
vienaskiltės piktžolės. Daugiausia jų rasta daržovių, augintų po miežių su dobilų įsėliu,<br />
mažiausiai – po juodojo pūdymo bei ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinio, pasėliuose. Piktžolių skaičiaus<br />
pokyčiai priklausė nuo priešsėlių sudarytų d<strong>ir</strong>vožemio sąlygų, lėmusių pasėlio produktyvumą,<br />
<strong>ir</strong> pasėlio tankumo.<br />
Reikšminiai žodžiai: ekologiškos daržovės, derlius, piktžolės, priešsėliai, sideraliniai<br />
augalai žaliajai trąšai.<br />
Įvadas. Auginant daržoves ekologiškai, viena efektyviausių priemonių, palaikančių<br />
d<strong>ir</strong>vožemio derlumą, yra tręšimas organinėmis trąšomis. Sistemingai tręšiant<br />
organinėmis trąšomis – mėšlu, padidėja d<strong>ir</strong>vožemio biologinis aktyvumas, pagerėja<br />
fizikinės <strong>ir</strong> cheminės savybės, vandens <strong>ir</strong> oro režimas (Tripolskaja, 1994). Kadangi<br />
mėšlo sukaupiama palyginti mažai, reikia daugiau augalų auginti žaliajai trąšai. Šios<br />
trąšos vaidmuo agroekosistemoje labai įva<strong>ir</strong>iapusis. Ji gerina d<strong>ir</strong>vožemio derlumo<br />
rodiklius: suaktyvina maisto medžiagų apytaką, biotos aktyvumą. Auginant ankštinius<br />
augalus, gausėja azoto, padidėja fosforo junginių ju<strong>dr</strong>umas. Užarta žalioji trąša pagerina<br />
d<strong>ir</strong>vožemio fizikines savybes (Tripolskaja, 2005). Taip pat žalioji trąša gerokai pigesnė,<br />
o jos poveikis p<strong>ir</strong>maisiais metais po užarimo neretai geresnis negu mėšlo (Lazauskas,<br />
1992; Žekonienė, Rutkovienė, 2001; Довбан, 1991)<br />
Žaliajai trąšai tinkamiausi ankštiniai augalai – pašariniai <strong>ir</strong> siauralapiai sideraliniai<br />
lubinai, pašarinės pupos, seradėlės <strong>ir</strong> vikiai, nes jų nereikia tręšti azoto trąšomis.<br />
Jie patys aps<strong>ir</strong>ūpina azotu, nemažai jo sukaupdami žalioje masėje <strong>ir</strong> šaknyse. Augalų<br />
šaknims skverbiantis gilyn, formuojasi struktūriniai dariniai, kurių patvarumą lemia<br />
123
humusas <strong>ir</strong> kitos medžiagos, susidarančios <strong>ir</strong>stant šaknims <strong>ir</strong> organinėms liekanoms<br />
(Гребенников, Ельников, 2001; Миркин <strong>ir</strong> kt., 2002).<br />
Pastaruoju metu dažnai auginami <strong>ir</strong> posėliniai augalai, kurių vegetacijos periodas<br />
trumpas, – garstyčios, aliejiniai ridikai, vasariniai rapsai. Aparus augalus žaliajai<br />
trąšai, į d<strong>ir</strong>vožemį patenka daug organinių medžiagų, pagerėja biologinės d<strong>ir</strong>vožemio<br />
savybės, o dėl kryžmažiedžių augalų viduje esančių fitoncidų pagerėja d<strong>ir</strong>vožemio<br />
fitosanitarinė būklė (Velička, 2002; Cheng, Coleman, 1990).<br />
Vienas svarbiausių veiksnių, lemiančių derliaus gausumą <strong>ir</strong> kokybę, yra tinkama<br />
sėjomaina. Tinkamai sudaryta sėjomaina yra taip pat veiksminga piktžolių mažinimo<br />
priemonė, nes joje auginami augalai nustelbia piktžoles konkuruodami su jomis ar dėl<br />
alelopatinio poveikio. Tai patv<strong>ir</strong>tina piktžolių kontrolės augalų sėjomainose mokslinių<br />
tyrimų duomenys, rodantys, kad piktžolės labiau plinta nesilaikant sėjomainos<br />
(Doucet <strong>ir</strong> kt., 1999). Tinkamai augalus kaitaliojant, ne tik sumažėja piktžolėtumas,<br />
bet <strong>ir</strong> taupomos lėšos, sk<strong>ir</strong>tos piktžolėms naikinti (Hald, 1999).<br />
Ekologiškai išauginto daržovių derliaus kiekis <strong>ir</strong> kokybė, pasėlio švarumas, d<strong>ir</strong>vožemio<br />
derlumo išlaikymas <strong>ir</strong> jo didinimas yra pagrindiniai ekologinio ūkininkavimo<br />
uždaviniai.<br />
Darbo tikslas – parinkti ekologiškai auginamų lauko daržovių geriausius priešsėlius<br />
žaliajai trąšai <strong>ir</strong> nustatyti jų įtaką daržovių derliui <strong>ir</strong> piktžolėtumui.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Bandymai atlikti 2003–2007 m. Lietuvos<br />
sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute, ekologiškai daržovėms auginti paruoštame<br />
bandymų lauke. D<strong>ir</strong>vožemis – priesmėlis ant lengvo priemolio, karbonatingasis<br />
sekliai glėjiškas išplautžemis (IDg 8-k, /Calc(ar)i – Epihypogleyc Luvisols LVg-p-wcc)<br />
(Buivydaitė <strong>ir</strong> kt., 2001). Ariamojo sluoksnio pHKCL – 7,4–7,7, ju<strong>dr</strong>iojo fosforo<br />
(P 2<br />
O 5<br />
) – 211–370 mg kg -1 , ju<strong>dr</strong>iojo kalio (K 2<br />
O) – 151–249 mg kg -1 , humuso – 1,64–<br />
1,69 %, mineralinio azoto 0–60 cm gylyje – 92 kg ha -1 .<br />
Bandymai pradėti 2003–2004 metais.<br />
Tyrimų schema:<br />
Priešsėliai: 1. Juodasis pūdymas<br />
2. Miežiai žaliajai trąšai<br />
3. Miežiai + dobilų įsėlis žaliajai trąšai<br />
4. Vasariniai kviečiai žaliajai trąšai<br />
5. Ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys (1:1) žaliajai trąšai<br />
Po priešsėlių augintos daržovės:<br />
morkos – burokėliai – svogūnai;<br />
svogūnai – morkos – burokėliai;<br />
burokėliai – svogūnai – morkos.<br />
Augintų daržovių veislės <strong>ir</strong> hibridai: svogūnai ‘Lietuvos didieji’, morkos<br />
‘Svalia’ F 1<br />
, burokėliai ‘Kamuoliai 2’.<br />
Tyrimų variantai kartoti po keturis kartus. Augalų žaliajai trąšai laukelių plotas<br />
– 264 m 2 (pradinis ilgis – 22 m, plotis – 12 m). Daržovių apskaitomųjų laukelių<br />
plotas – 14 m 2 .<br />
Anksti pavasarį, pradžiūvus rudenį suartai d<strong>ir</strong>vai, kultivuota <strong>ir</strong> akėta. Gegužės<br />
antrąjį dešimtadienį pasėtas ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys (125:125 kg ha -1 ), vasariniai<br />
kviečiai (180 kg ha -1 ) <strong>ir</strong> miežiai (170 kg ha -1 ). Miežiams sudygus, į juos įsėti dobilai<br />
(14 kg ha -1 ). Sėklos norma apskaičiuota <strong>100</strong> % ūkine verte.<br />
124
Ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinio žalios masės derlius nuimtas augalams masiškai žydint,<br />
vasarinių kviečių <strong>ir</strong> miežių – augalų varpoms plaukėjant. Žalia masė buvo susmulkinta<br />
<strong>ir</strong> aparta. Nuo laukelio, kuriame įsėti dobilai, šiaudai nugrėbti. Dobilai vėlai rudenį<br />
užarti žaliajai trąšai.<br />
Juodasis pūdymas įd<strong>ir</strong>btas sluoksniniu būdu: du kartus artas, tris kartus kultivuotas.<br />
Sideraliniai augalai <strong>ir</strong> po jų augintos daržovės netręšti <strong>ir</strong> nepurkšti pesticidais.<br />
Augalų žalios masės derliui nustatyti kiekvieno laukelio 10 m -2 plote augalai<br />
buvo nupjauti <strong>ir</strong> pasverti. Sausųjų medžiagų kiekiui <strong>ir</strong> derliui nustatyti bei cheminėms<br />
analizėms atlikti paimtas 1 kg žalios masės ėminys.<br />
Priešsėlių piktžolėtumas nustatytas prieš užariant, o daržovių pasėlių – prieš<br />
p<strong>ir</strong>mąjį ravėjimą <strong>ir</strong> derliaus nuėmimą. Apskaita atlikta imant piktžoles iš kiekvieno<br />
pakartojimo keturių 0,25 m 2 ploto vietų (Stancevičius, 1979).<br />
Bandymų duomenys statistiškai apdoroti ANOVA programa (Tarakanovas,<br />
Raudonius, 2003).<br />
Meteorologinės sąlygos. 2003 metų pavasaris buvo sausas, tačiau šiltesnis,<br />
palyginti su daugiamečiu vidurkiu. Augalams dygti sąlygos buvo vidutiniškos. Vasara<br />
<strong>ir</strong> rugsėjo mėnuo šiek tiek šiltesni, bet kritulių kiekis artimas daugiamečiam vidurkiui.<br />
2004 m. orai buvo vėsesni <strong>ir</strong> <strong>dr</strong>ėgnesni, tačiau sąlygos augalams augti buvo palankios.<br />
2005 m. gegužės <strong>ir</strong> b<strong>ir</strong>želio mėn. kritulių iškrito daugiau negu vidutiniškai. Liepa buvo<br />
karšta <strong>ir</strong> sausa. Rugpjūtis buvo gerokai <strong>dr</strong>ėgnesnis negu įprasta. Daržovėms dygti <strong>ir</strong><br />
augti sąlygos buvo vidutiniškos. 2006 m. vasara buvo karšta <strong>ir</strong> labai sausa. Vidutinė<br />
oro temperatūra buvo beveik 1 °C aukštesnė už daugiametę vidutinę, o kritulių iškrito<br />
20,5 mm mažiau negu daugiametis vidurkis. Ypač karšti <strong>ir</strong> sausi buvo liepos <strong>ir</strong><br />
rugpjūčio mėnesiai, o rugsėjis šiltas, palyginti su daugiamečiu vidurkiu, bet <strong>dr</strong>ėgnas<br />
(iškrito beveik 1,5 karto daugiau kritulių negu daugiametis vidurkis). Ypač nepalankios<br />
sąlygos buvo svogūnams augti. Jie ilgai dygo, o vėliau sunkiai augo, nes trūko <strong>dr</strong>ėgmės.<br />
2007 m. vegetacijos laikotarpis buvo vėsus. Oro temperatūra balandžio–spalio<br />
mėnesiais buvo 1,2 °C žemesnė už daugiametę vidutinę, o kritulių iškrito 12,8 mm<br />
daugiau negu daugiametis vidurkis.<br />
Rezultatai. Vidutiniais dvejų metų duomenimis daugiausia (43,2 t ha -1 ) žalios<br />
masės išaugino ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys, mažiausiai (24,5 t ha -1 ) – miežiai: jų žalios<br />
masės derlius buvo 18,7 t ha -1 mažesnis už ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinio žalios masės derlių<br />
(1 lentelė). Daugiausia sausųjų medžiagų (7,3 t ha -1 ) gauta patręšus vasarinių kviečių<br />
žaliąja mase. Miežių, miežių su dobilų įsėliu bei ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinio sausųjų medžiagų<br />
gauta atitinkamai 1,8; 1,4; 0,8 t ha -1 mažiau. Atlikus žalios masės chemines<br />
analizes, apskaičiuotas į d<strong>ir</strong>vą patekusių maisto medžiagų kiekis. Patręšus ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų<br />
mišinio žaliąja mase, į d<strong>ir</strong>vą pateko 104 kg ha-1 azoto, t. y. 42 kg ha -1 daugiau negu<br />
patręšus miežių, 17 kg ha -1 daugiau negu miežių su dobilų įsėliu <strong>ir</strong> 6 kg ha -1 daugiau<br />
negu vasarinių kviečių žaliąja mase. Daugiausia fosforo į d<strong>ir</strong>vą pateko patręšus miežių<br />
su dobilų įsėliu žaliąja mase (21 kg ha -1 ), mažiausiai (14 kg ha -1 ) – miežių žaliąja<br />
mase. Daugiausia kalio (150 kg ha -1 ) į d<strong>ir</strong>vą pateko patręšus ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišiniu,<br />
mažiausiai (79 kg ha -1 ) – miežių žaliąja mase.<br />
125
1 lentelė. Maisto medžiagų kiekis sideralinių augalų antžeminėje masėje<br />
Table 1. Amount of nutrients in sideral plant aboveground mass<br />
Babtai, 2003–2004 m.<br />
Priešdėliai<br />
Organinės trąšos<br />
Organic fertilizer, t ha -1<br />
Maisto medžiagos<br />
Nutrients, kg ha -1<br />
Preplant žalia masė sausosios medžiagos<br />
fresh herb <strong>dr</strong>y matter<br />
N P 2<br />
O 5<br />
K 2<br />
O<br />
Juodasis pūdymas (kontrolė) - - - - -<br />
Bare fallow (control)<br />
Miežiai<br />
24,5 4,1 62 14 79<br />
Barley<br />
Miežiai su dobilų įsėliu 30,2 5,9 87 21 121<br />
Barley with clover under-crop<br />
Vasariniai kviečiai<br />
32,5 7,3 98 19 125<br />
Summer wheat<br />
Ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys 43,2 6,5 104 20 150<br />
Pea and oat mixture<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
3,0 0,5<br />
P<strong>ir</strong>maisiais po patręšimo žaliąja trąša metais buvo augintos daržovės: morkos,<br />
burokėliai, svogūnai. Didžiausias standartinis morkų derlius (38,5 t ha -1 ) gautas auginant<br />
jas po miežių su dobilų įsėliu bei ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinio (2 lentelė). Lyginant su<br />
kontrole, gautas esminis (7,4 t ha -1 ) derliaus padidėjimas. Vasariniai kviečiai žaliajai<br />
trąšai taip pat iš esmės padidino (3,5 t ha -1 ) šakniavaisių derlių. Burokėlių didžiausias<br />
standartinis derlius (atitinkamai 29,2 <strong>ir</strong> 27,8 t ha -1 ) gautas auginant juos po miežių<br />
žaliajai trąšai <strong>ir</strong> miežių su dobilų įsėliu. Lyginant su kontrole, šie sideraliniai augalai<br />
daržovių derlių taip pat iš esmės padidino (atitinkamai 3,3 <strong>ir</strong> 1,9 t ha -1 ). Didžiausias<br />
svogūnų standartinis derlius (20,6 t ha -1 ) buvo auginant juos po miežių su dobilų įsėliu.<br />
Lyginant su kontrole, gautas esminis derliaus priedas (1,2 t ha -1 ). Auginant svogūnus<br />
po vasarinių kviečių žaliajai trąšai, gautas 1,0 t ha -1 derliaus priedas, tačiau jis buvo<br />
neesminis. Svogūnų, augusių po miežių, standartinis derlius, palyginti su kontrole,<br />
buvo mažesnis 1,1 t ha -1 .<br />
Antraisiais po patręšimo žaliąja trąša metais auginant morkas po svogūnų, kurių<br />
priešsėlis buvo miežiai su dobilų įsėliu bei ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys žaliajai trąšai, palyginti<br />
su kontrole, gautas didžiausias (atitinkamai 6,8 <strong>ir</strong> 5,4 t ha -1 ) esminis standartinio<br />
derliaus priedas. Miežiai žaliajai trąšai taip pat padidino standartinį derlių 3,6 t ha -1 .<br />
Auginant burokėlius, visuose variantuose (vasariniai kviečiai žaliajai trąšai;<br />
miežiai su dobilų įsėliu; miežiai žaliajai trąšai), palyginti su kontrole, gautas esminis<br />
derliaus priedas (atitinkamai 3,7; 6,9; 4,7 t ha -1 ), išskyrus variantą, kur burokėliai<br />
augo po morkų, kurių priešsėlis buvo ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys žaliajai trąšai. Šiame<br />
variante standartinio derliaus priedo nebuvo. Auginant svogūnus po burokėlių, kurių<br />
priešsėlis buvo vasariniai kviečiai <strong>ir</strong> ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys, gautas esminis derliaus<br />
padidėjimas (1,8 <strong>ir</strong> 0,9 t ha -1 ).<br />
Trečiaisiais po patręšimo žaliąja trąša metais visuose variantuose išryškėjo daržovių<br />
derliaus mažėjimo tendencija. Didžiausias morkų standartinio derliaus priedas<br />
(atitinkamai 6,5 <strong>ir</strong> 4,8 t ha -1 ) gautas auginant jas po svogūnų, kurių priešsėliai rotacijos<br />
pradžioje buvo miežiai su dobilų įsėliu bei avižų <strong>ir</strong> ž<strong>ir</strong>nių mišinys žaliajai trąšai.<br />
126
2 lentelė. Priešsėlių įtaka lauko daržovių standartiniam derliui<br />
Table 2. Preplant influence on field vegetable standard yield<br />
Priešsėliai<br />
Preplant<br />
Juodasis pūdymas (kontrolė)<br />
Bare fallow (control)<br />
Miežiai<br />
Barley<br />
Miežiai su dobilų įsėliu<br />
Barley with clover under-crop<br />
Vasariniai kviečiai<br />
Summer wheat<br />
Avižų <strong>ir</strong> ž<strong>ir</strong>nių mišinys<br />
Pea and oat mixture<br />
Babtai, 2004–2007 m.<br />
Sėjomainos augalų standartinis derlius<br />
Standard yield of sowing rotation plants, t ha -1<br />
morkos<br />
carrot<br />
burokėliai<br />
red beet<br />
svogūnai<br />
onion<br />
Priešsėliai (I metai)<br />
Preplant (I year)<br />
31,1 25,9 19,2<br />
31,8 29,2 18,1<br />
38,5 27,8 20,6<br />
34,6 26,2 20,2<br />
38,5 26,6 19,8<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
2,6 1,4 1,0<br />
morkos po svogūnų, burokėliai po morkų, svogūnai po burokėlių (II metai)<br />
carrot after onion, red beet after carrot, onion after red beet (II year)<br />
Juodasis pūdymas (kontrolė) 32,0 23,3 12,0<br />
Bare fallow (control)<br />
Miežiai<br />
35,6 28,0 12,3<br />
Barley<br />
Miežiai su dobilų įsėliu 38,8 30,2 12,7<br />
Barley with clover under-crop<br />
Vasariniai kviečiai<br />
32,8 27,0 13,8<br />
Summer wheat<br />
Avižų <strong>ir</strong> ž<strong>ir</strong>nių mišinys<br />
37,4 21,6 12,9<br />
Pea and oat mixture<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
1,4 2,0 0,9<br />
morkos po svogūnų, burokėliai po morkų, svogūnai po burokėlių (III metai)<br />
carrot after onion, red beet after carrot, onion after red beet (II year)<br />
Juodasis pūdymas (kontrolė) 22,2 17,2 9,8<br />
Bare fallow (control)<br />
Miežiai<br />
24,2 18,4 9,9<br />
Barley<br />
Miežiai su dobilų įsėliu 28,7 19,8 11,8<br />
Barley with clover under-crop<br />
Vasariniai kviečiai<br />
25,8 18,8 10,3<br />
Summer wheat<br />
Avižų <strong>ir</strong> ž<strong>ir</strong>nių mišinys<br />
27,0 19,5 11,6<br />
Pea and oat mixture<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
1,8 1,3 0,8<br />
127
Didžiausias burokėlių derliaus priedas (atitinkamai 2,6 <strong>ir</strong> 2,3 t ha -1 ) gautas auginant<br />
juos po morkų, kurių priešsėlis rotacijos pradžioje buvo miežiai su dobilų įsėliu bei<br />
avižų <strong>ir</strong> ž<strong>ir</strong>nių mišinys žaliajai trąšai. Didžiausias svogūnų standartinio derliaus priedas<br />
(1,8 t ha -1 ) gautas auginant svogūnus po burokėlių, kurių priešsėlis rotacijos pradžioje<br />
buvo miežiai su dobilų įsėliu bei avižų <strong>ir</strong> ž<strong>ir</strong>nių mišinys žaliajai trąšai.<br />
Piktžolėtumas. P<strong>ir</strong>maisiais bandymų metais t<strong>ir</strong>tų priešsėlių piktžolėtumas buvo<br />
nevienodas (pav.). Pasėlyje vyravo vienametės dviskiltės piktžolės: baltoji balanda<br />
(Chenopodium allbum L.), plačioji balandūnė (Atriplex patula L.), smulkiažiedė galinsoga<br />
(Galinsoga parviflora Cav.), iš vienamečių vienaskilčių – paprastoji rietmenė<br />
(Echinochloa crus-galli.). Daugiamečių piktžolių buvo labai nedaug arba iš viso<br />
nebuvo kaip juodajame pūdyme.<br />
Daugiausia piktžolių buvo vasariniuose kviečiuose žaliajai trąšai – 60 vnt. m -2 ,<br />
iš jų 57 vnt. m -2 vienamečių dviskilčių, mažiausiai – juodajame pūdyme – 20 vnt. m -2 ,<br />
visos vienametės dviskiltės.<br />
Pav. Piktžolių skaičius priešsėliuose, vnt. m -2<br />
Fig. Weed number in preplant (unt. m -2 )<br />
Babtai, 2003–2004 m.<br />
Antraisiais bandymų metais pasėlių piktžolėtumas priklausė nuo priešsėlių (3 lentelė).<br />
Pasėliuose vyravo vienametės dviskiltės piktžolės: baltoji balanda (Chenopodium<br />
allbum L.), plačioji balandūnė ( Atriplex patula L.), smulkiažiedė galinsoga (Galinsoga<br />
parviflora Cav.), iš vienamečių vienaskilčių – paprastoji rietmenė (Echinochloa crusgalli.).<br />
Mažiausiai piktžolių (180 vnt. m -2 prieš p<strong>ir</strong>mąjį ravėjimą) buvo rasta po ž<strong>ir</strong>nių<br />
<strong>ir</strong> avižų mišinio žaliajai trąšai augintų morkų pasėlyje, t. y. vidutiniškai 60 vnt. m -2<br />
mažiau nei po kitų priešsėlių augintų morkų pasėliuose.<br />
Mažiausiai piktžolių (atitinkamai 189 <strong>ir</strong> 196 vnt. m -2 ) rasta po ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų<br />
128
mišinio bei miežių žaliajai trąšai, daugiausia (atitinkamai 221 <strong>ir</strong> 257 vnt. m -2 ) – po<br />
miežių su dobilų įsėliu <strong>ir</strong> vasarinių kviečių priešsėlių augintų burokėlių pasėliuose.<br />
Mažiausiai piktžolių (169 vnt. m -2 ) rasta po miežių su dobilų įsėliu, daugiausia<br />
(atitinkamai 182 <strong>ir</strong> 189 vnt. m -2 ) – po juodojo pūdymo <strong>ir</strong> vasarinių kviečių priešsėlių<br />
augintų svogūnų pasėliuose.<br />
Trečiaisiais bandymų metais pasėlių piktžolėtumas taip pat, kaip <strong>ir</strong> antraisiais<br />
metais, priklausė nuo priešsėlių. Morkas auginant po svogūnų, kurių priešsėliai<br />
buvo vasariniai kviečiai <strong>ir</strong> miežiai, aptikta mažiausiai piktžolių (atitinkamai 254 <strong>ir</strong><br />
263 vnt. m -2 ), po miežių su dobilų įsėliu – daugiausia (566 vnt. m 2 ). Burokėlių, augintų<br />
po morkų, kurių priešsėliai buvo ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys bei miežiai žaliajai trąšai, pasėlyje<br />
rasta mažiausiai piktžolių – atitinkamai 214 <strong>ir</strong> 245 vnt. m -2 ). Ta pati tendencija<br />
buvo <strong>ir</strong> svogūnų pasėlyje.<br />
Plačiausiai paplitusi piktžolė buvo smulkiažiedė galinsoga: jų skaičius svyravo<br />
nuo 60 iki 154 vnt. m -2 . Taip pat rasta baltųjų balandų (48–98 vnt m -2 ) <strong>ir</strong> bekvapių<br />
ramunių (18–20 vnt. m -2 ). Iš vienamečių vienaskilčių piktžolių vyravo paprastoji rietmenė<br />
– 30–40 vnt m -2 . Daugiamečių dviskilčių piktžolių (plačialapis gyslotis, paprastoji<br />
kiaulpienė, d<strong>ir</strong>vinė usnis) rasta po vieną kitą. Visais metais daugiausia piktžolių rasta<br />
daržovių, kurių priešsėlis buvo miežiai su dobilų įsėliu, pasėliuose.<br />
3 lentelė. Priešsėlių įtaka pasėlio piktžolėtumui<br />
Table 3. Preplant influence on crop weediness<br />
Priešsėliai<br />
Preplant<br />
Piktžolės<br />
Weeds<br />
iš viso<br />
piktžolių,<br />
vnt. m -2<br />
weeds in<br />
total<br />
(unt. m -2 )<br />
Morkos<br />
Carrot<br />
iš jų vienamečių<br />
dviskilčių,<br />
vnt. m -2<br />
annual dicotyledonus<br />
out of them<br />
(unt. m -2 )<br />
129<br />
iš viso<br />
piktžolių,<br />
vnt. m -2<br />
weeds in<br />
total<br />
(unt. m -2 )<br />
Burokėliai<br />
Red beet<br />
iš jų vienamečių<br />
dviskilčių,<br />
vnt. m -2<br />
annual dicotyledonus<br />
out of them<br />
(unt. m -2 )<br />
Babtai, 2004–2007m.<br />
iš viso<br />
piktžolių,<br />
vnt. m -2<br />
weeds in<br />
total<br />
(unt. m -2 )<br />
Svogūnai<br />
Onion<br />
iš jų vienamečių<br />
dviskilčių,<br />
vnt. m -2<br />
annual dicotyledonus<br />
out of them<br />
(unt. m -2 )<br />
1 2 3 4 5 6 7<br />
Po priešsėlių (I metai)<br />
Preplant (I year)<br />
Juodasis pūdymas (kontrolė) 200 196 200 196 182 179<br />
Bare fallow (control)<br />
Miežiai<br />
263 256 196 188 177 167<br />
Barley<br />
Miežiai su dobilų įsėliu 236 228 221 209 169 166<br />
Barley with clover under-crop<br />
Vasariniai kviečiai<br />
262 253 257 232 189 181<br />
Summer wheat<br />
Ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys 180 175 189 181 176 171<br />
Pea and oat mixture<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
39 38 30 32 25,0 24,0
3 lentelės tęsinys<br />
Table 3 continued<br />
1 2 3 4 5 6 7<br />
morkos po svogūnų; burokėliai po morkų; svogūnai po burokėlių (II metai)<br />
carrot after onion, red beet after carrot, onion after red beet (II year)<br />
Juodasis pūdymas<br />
210 205 274 274 240 237<br />
Bare fallow (control)<br />
Miežiai<br />
258 240 251 233 266 255<br />
Barley<br />
Miežiai su dobilų įsėliu 607 580 699 678 691 672<br />
Barley with clover under-crop<br />
Vasariniai kviečiai<br />
290 270 330 322 380 371<br />
Summer wheat<br />
Ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys 104 96 214 204 109 102<br />
Pea and oat mixture<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
29 15 17 20 19 22<br />
morkos po svogūnų; burokėliai po morkų; svogūnai po burokėlių (III metai)<br />
carrot after onion, red beet after carrot, onion after red beet (III year)<br />
Juodasis pūdymas<br />
411 385 410 377 140 118<br />
Bare fallow (control)<br />
Miežiai<br />
263 235 245 135 266 190<br />
Barley<br />
Miežiai su dobilų įsėliu 566 546 700 623 691 620<br />
Barley with clover under-crop<br />
Vasariniai kviečiai<br />
264 256 492 447 480 424<br />
Summer wheat<br />
Ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys 307 299 214 199 109 109<br />
Pea and oat mixture<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
30 55 23 30 19 27<br />
Aptarimas. LSDI atliktų tyrimų duomenimis užarus 43,2 t ha -1 ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų<br />
mišinio žalios masės į d<strong>ir</strong>vą pateko 6,5 t ha -1 sausųjų medžiagų, 104 kg ha -1 N, 20 kg ha -1<br />
P 2<br />
O 5<br />
<strong>ir</strong> 150 kg ha -1 K 2<br />
O. Tiek institute, tiek <strong>ir</strong> kitose mokslo įstaigose atliktų bandymų,<br />
parenkant geriausius priešsėlius žaliajai trąšai, rezultatai parodė, kad ankštiniai augalai<br />
yra svarbus agrosistemos produktyvumą didinantis veiksnys, nes vienas biologinio<br />
azoto kilogramas, įterptas į d<strong>ir</strong>vožemį, žieminių kviečių derlių padidino 5 kg ha -1<br />
(Maikštėnienė, Arlauskienė, 2001; Rudokas, Rainys, 2005). Visi sideraliniai augalai<br />
didino daržovių derlių, tačiau labiausiai ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys bei miežiai su dobilų<br />
įsėliu (I metų).<br />
2003–2007 m. gautais duomenimis, įvertinus priešsėlių įtaką daržovių piktžolėtumo<br />
pokyčiams per vieną rotaciją, nustatyta, kad per visą vegetacijos periodą piktžolės<br />
dygo nevienodai intensyviai. Daugiausia piktžolių sudygo prieš p<strong>ir</strong>mąjį ravėjimą<br />
(96–699 vnt. m2), kai daržovės dar nesudygusios ar tik pradeda dygti (Kerpauskas<br />
<strong>ir</strong> kt., 2007). Derliaus nuėmimo metu piktžolių skaičius buvo daug mažesnis visose<br />
sėjomainose, nes vegetacijos viduryje dauguma naujų dygstančių piktžolių iš karto<br />
sunyksta, nepajėgdamos konkuruoti su jau suvešėjusiais žemės ūkio augalais. Per<br />
p<strong>ir</strong>mus du mėnesius po sudygimo sunyksta 37 % daržinės žliūgės daigų. Iki liepos<br />
pabaigos išlikusios piktžolės sudaro jau tik pusę visų sudygusių piktžolių (Leguizamon,<br />
130
Roberts, 1982).<br />
Miežių pasėliuose, atsižvelgiant į priešsėlius <strong>ir</strong> javų plotą sėjomainoje, iki derliaus<br />
nuėmimo išlieka tik 30–42 % pavasarį aptiktų piktžolių skaičiaus, javų <strong>ir</strong> šakniavaisių<br />
pasėliuose – atitinkamai 41–87 % (Magyla <strong>ir</strong> kt., 1991; Kozlova, Kaminskis, 1998).<br />
Sėjomainose vyravo vienametės dviskiltės <strong>ir</strong> vienaskiltės piktžolės. Tai, kad<br />
organinės <strong>ir</strong> biologinės žemd<strong>ir</strong>bystės sąlygomis labiau plinta vienametės dviskiltės<br />
piktžolės (37–49 % visų piktžolių), patv<strong>ir</strong>tina <strong>ir</strong> kitų mokslininkų atlikti darbai (Gužys,<br />
2001).<br />
Išvados. 1. Daugiausia (43,2 t ha -1 ) žalios masės išaugino ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinys,<br />
mažiausiai (24,5 t ha -1 ) – miežiai.<br />
2. Humuso teigiamiems pokyčiams įtakos turėjo visi sideraliniai augalai: d<strong>ir</strong>vožemio<br />
humusingumą jie padidino 6,0–14 %.<br />
3. Didžiausi visų daržovių standartinio derliaus priedai tiek p<strong>ir</strong>maisiais, tiek antraisiais<br />
<strong>ir</strong> trečiaisiais metais po patręšimo žaliąja trąša gauti auginant jas po miežių su<br />
dobilų įsėliu bei avižų <strong>ir</strong> ž<strong>ir</strong>nių mišinio žaliajai trąšai. Trečiaisiais metais po patręšimo<br />
žaliąja trąša visuose variantuose nustatyta daržovių derliaus mažėjimo tendencija<br />
4. Daržovių pasėlyje vyravo vienametės dviskiltės <strong>ir</strong> vienaskiltės piktžolės.<br />
Daugiausia jų rasta daržovių, augintų po miežių su dobilų įsėliu, mažiausiai – po<br />
juodojo pūdymo bei ž<strong>ir</strong>nių <strong>ir</strong> avižų mišinio, pasėliuose.<br />
Gauta 2008 11 25<br />
Parengta spausdinti 2008 12 15<br />
Literatūra<br />
1. Arlauskienė A., Maikštėnienė. 2002. Molingų d<strong>ir</strong>vožemių savybių gerinimas<br />
ankštiniais augalais, jų biomasę panaudojant žaliajai trąšai. Žemd<strong>ir</strong>bystė, 79(3):<br />
229–243.<br />
2. Buivydaitė V., Motuzas A., Vaičys M. 2001. Naujoji Lietuvos d<strong>ir</strong>vožemių klasifikacija<br />
(1999). Akademija.<br />
3. Cheng W., Coleman D. C. 1990. Effect of living roots soil organic matter decomposition.<br />
Soil. Biol. Biochem, 22(6): 781–787.<br />
4. Doucet C., Weawer S. E., Hamill A. S., Zhang J. 1999. Separating the effect of<br />
crop rotation from weed management on weed density and diversity. Weed science,<br />
47: 729–735.<br />
5. Gužys S. 2001. Žieminių kviečių derlius, jo kokybė <strong>ir</strong> piktžolėtumas biologinės<br />
<strong>ir</strong> intensyvios žemd<strong>ir</strong>bystės sąlygomis Vakarų Lietuvoje. Žemės ūkio mokslai,<br />
2: 29–36.<br />
6. Hald A. B. 1999. The impact of changing the season in which cereals are sown on<br />
the diversity of the weed flora in rotational fields in Denmark. Journal of Applied<br />
Ecology, 71: 783–789.<br />
7. Kerpauskas P., Vainauskienė R., S<strong>ir</strong>vydas A. P., Čekanauskas S. 2007. Piktžolių<br />
terminis naikinimas morkų pasėlyje <strong>dr</strong>ėgnuoju vandens garu. Sodininkystė <strong>ir</strong><br />
daržininkystė, 26(1): 127–135.<br />
8. Kozlova L., Kaminskis J. 1998. Sėjomainų energijos efektyvumas tausojančioje<br />
žemd<strong>ir</strong>bystėje. Žemd<strong>ir</strong>bystė, 64: 43–55.<br />
9. Lazauskas J. 1992. Žalioji trąša. Mokslas, Vilnius.<br />
10. Leguizamon E. S., Roberts H. A. 1982. Seed production by an arable weed<br />
131
community. Weed Research, 22(1): 35–39.<br />
11. Magyla A., Šileikaitė J., Grigas A. 1991. Specializuotų sėjomainų pasėlių <strong>ir</strong> d<strong>ir</strong>vos<br />
piktžolėtumas. Žemd<strong>ir</strong>bystė, 39: 25–32.<br />
12. aikštėnienė S., Arlauskienė A. 2001. Ankštinių augalų reikšmė agrosistemos produktyvumo<br />
didinimui sunkaus priemolio d<strong>ir</strong>vožemyje. Ekologija, 1: 23–30.<br />
13. Rudokas V., Rainys K. 2005. Sideracinių augalų agrobiologinis įvertinimas sėjomainoje.<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 24(3): 321–335.<br />
14. Stancevičius A. 1979. Piktžolių apskaita <strong>ir</strong> laukų piktžolėtumo kartografavimas.<br />
Mokslas, Vilnius.<br />
15. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė, taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT – PLOT <strong>ir</strong> paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija, Kėdainių r.<br />
16. Tripolskaja L. 2005. Organinės trąšos <strong>ir</strong> jų poveikis aplinkai. Akademija.<br />
17. Tripolskaja L. 1994. Organinių <strong>ir</strong> mineralinių trąšų naudojimo pašarų sėjomainoje<br />
velėniniame jauriniame priesmėlio d<strong>ir</strong>vožemyje mokslinis pagrindimas: habil.<br />
daktaro disert. Dotnuva.<br />
18. Velička R. 2002. Rapsai. Kaunas.<br />
19. Žekonienė V., Rutkovienė V. 2001. Ekologinė augalininkystė. Kaunas.<br />
20. Довбан К. И. 1991. Зелёное удобрение – важный резерв плодородия и<br />
улучшения экономической обстановки. Бюллетень ВНИИ, 107: 56–59.<br />
21. Гребенников А. М. Ельников И. И. 2001. Экологические функции культурной<br />
растительности в агроценозе. Агрохимия, 9: 75–84.<br />
22. Миркин Б. М., Хазиев Ф. Х., Суюндов Я. Т., Хазиахметов Р. 2002. Управление<br />
плодородием почв: aгроэкосистемный подход. Почвоведение, 2: 224–228.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Preplant influence on ecologically grown field vegetable<br />
R. Starkutė, V. Zalatorius, L. Duchovskienė<br />
Summary<br />
In 2003–2007 at the Lithuanian Institute of Horticulture, in ecological field for vegeable<br />
growing, there was investigated the selection of the most suitable plants for green fertilizer<br />
and the<strong>ir</strong> influence on the yield of ecologically grown vegetables and crop weediness.<br />
The mixture of peas and oats produced the biggest amount (43.2 t ha -1 ) of fresh weight,<br />
barley – the least one (24.5 t ha -1 ). The biggest additions of the standard yield of all the<br />
grown vegetables in the f<strong>ir</strong>st, second and th<strong>ir</strong>d year after application of green fertilizer were<br />
obtained when growing them under barley and clover under-crop and after the mixture of<br />
oats and peas. In the th<strong>ir</strong>d year after the fertilizing with green fertilizer there was observed<br />
the tendency of vegetable yield decrease in all variants. In vegetable crop annual dicotyledonus<br />
and annual monocotyledonous weeds prevailed. There was found the biggest amount<br />
of them in vegetable crop grown under barley and clover under-crop, the least amount –<br />
after bare fallow and mixture of oats and peas. The changes in weed number depended on<br />
soil conditions created by preplant, which determined crop productivity, and crop density.<br />
Key words: ecological vegetables, yield, weed, preplant, sideral plants for green fertilizer.<br />
132
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka<br />
ekologiškai auginamoms morkoms<br />
Juozas Pekarskas<br />
Lietuvos žemės ūkio universitetas, LT-53361 Akademija, Kauno r.,<br />
el. paštas: juozas.pekarskas@lzuu.lt<br />
2004–2005 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto bandymų stotyje atlikus biologinių preparatų<br />
biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtakos sk<strong>ir</strong>tingų morkų veislių derliui <strong>ir</strong> kokybei tyrimus, nustatyta,<br />
kad ‘Lange rote’ veislės morkų suminis derlius gautas iš esmės didenis (6,4–14,0 t ha -1 , arba<br />
14,54–38,46 proc. vnt.) nei visų kitų t<strong>ir</strong>tų morkų veislių, o prekinis derlius iš esmės didesnis<br />
(4,9–9,6 t ha -1 , arba 16,90–39,51 proc. vnt.) tik už ‘Amsterdam’, ‘Nanto 04’ <strong>ir</strong> ‘Korinos’ veislių<br />
morkų derlių. ‘Nanto 04’ veislės morkų prekinio derliaus išeiga išeiga iš esmės padidėjo,<br />
palyginti su ‘Amsterdam’ <strong>ir</strong> ‘Lange rote’ veislių morkomis. Sausųjų medžiagų kiekis veislės<br />
‘Koral’ morkų šakniavaisiuose iš esmės padidėjo, palyginti su veislėmis ‘Korina’, ‘Amsterdam’<br />
<strong>ir</strong> ‘Nanto 04’, karotino kiekis iš esmės padidėjo, palyginti su veislėmis ‘Korina’, ‘Amsterdam’,<br />
‘Tip Top’ <strong>ir</strong> ‘Nanto 04’, o redukuoto cukraus kiekis – palyginti su visomis t<strong>ir</strong>tomis morkų<br />
veislėmis. Nitratų kiekis ‘Lange rote’ morkų šakniavaisiuose iš esmės sumažėjo, palyginti<br />
su veislėmis ‘Korina’, ‘Amsterdam’, ‘Tip Top’ <strong>ir</strong> ‘Nanto 04’.<br />
Morkų tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ morkų prekinį derlių iš esmės padidino 3,0–<br />
3,2 t ha -1 , arba 11,03–11,76 proc. vnt., prekinio derliaus išeigą – 4,6–5,6 proc. vnt., o suminiam<br />
derliui neturėjo esminės įtakos. Patręšus morkas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“, iš esmės sumažėjo<br />
sausųjų medžiagų kiekis morkų šakniavaisiuose. Tręšimas biojodžiu iš esmės sumažino, o<br />
tręšimas „Biokal 1“ iš esmės padidino redukuoto cukraus kiekį morkų šakniavaisiuose. Morkas<br />
patręšus „Biokal 1“ redukuoto cukraus kiekis morkų šakniavaisiuose iš esmės padidėjo, palyginti<br />
su biojodžiu tręštais šakniavaisiais. Tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ neturėjo esminės<br />
įtakos karotino <strong>ir</strong> nitratų kiekiui morkų šakniavaisiuose.<br />
Reikšminiai žodžiai: biojodis, „Biokal 1“, cheminė sudėtis, derlius, ekologinis ūkininkavimas,<br />
morkos, veislės.<br />
Įvadas. Pagal maisto medžiagų pasisavinimą morkos užima vieną p<strong>ir</strong>mųjų vietų<br />
po kopūstų. Tyrimais Sankt Peterburgo bandymų stotyje nustatyta, kad vidutinio sunkumo<br />
priemolio d<strong>ir</strong>voje, kurio pH 6,4–6,9, efektyviausios buvo kalio trąšos: patręšus<br />
vienu kilogramu kalio gauta 45 kg morkų, o vienu kilogramu fosforo – 37 kg morkų<br />
(Большунов, Попов, 1981). Čekijos Olomouco daržininkystės institute sunkaus priemolio<br />
d<strong>ir</strong>vožemyje, kuriame daug fosforo <strong>ir</strong> vidutiniškai arba mažai kalio, optimalus<br />
derlius <strong>ir</strong> kokybė gauti, kai morkos prieš sėją buvo patręštos 151 kg ha -1 kalio (Polach,<br />
1982). Augančiai lapijai reikia daug azoto, šakniavaisiams formuotis – kalio <strong>ir</strong> fosforo.<br />
133
LSDI atliktais tyrimais nustatyta, kad veikiant azoto trąšoms prekinis derlius padidėjo<br />
vidutiniškai 9,5 t ha -1 , arba 21,2 proc., o prekinio derliaus išeiga – 5,2 proc. Azotas<br />
turėjo lemiamos įtakos morkų šakniavaisių derliui (Bundinienė <strong>ir</strong> kt., 2006).<br />
Ekologiniuose ūkiuose leidžiamos naudoti tik natūralios kilmės trąšos <strong>ir</strong> biologiniai<br />
preparatai. Šiuo metu sertifikuoti biologiniai preparatai yra biojodis <strong>ir</strong> „Biokal 1“,<br />
juos leista naudoti papildomai augalams purkšti per lapus (Pekarskas, 2005).<br />
Biojodis pagamintas iš biohumuso vandeninio ekstrakto, kuriame yra biologiškai<br />
aktyvaus jodo, biotransformatorių, mikroelementų (1 lentelė). Šis preparatas apsaugo<br />
dygstantį augalą nuo ligų, bioaktyvios medžiagos skatina šaknų augimą, maisto medžiagų<br />
pasisavinimą. Biologiškai aktyvus jodas veikia kaip savotiškas sterilizatorius,<br />
turintis baktericidinių savybių. Biojodį sudaro atsk<strong>ir</strong>os trys dalys: vandeninis biohumuso<br />
ekstraktas, biotransformatorius <strong>ir</strong> biologiškai aktyvaus jodas. Prieš biojodžio<br />
naudojimą visos trys sudedamosios dalys supilamos į vieną indą, palaikoma 24 valandas<br />
<strong>ir</strong> gautu t<strong>ir</strong>palu purškiami augalai arba juo apveliamos sėklos (Sliesaravičius <strong>ir</strong> kt.,<br />
2005; Pekarskas <strong>ir</strong> kt., 2006).<br />
1 lentelė. Biojodžio cheminė sudėtis<br />
Table 1. Composition of biojodis<br />
Elementai<br />
Components<br />
Kiekis<br />
Amount<br />
Organinės medžiagos<br />
5–8 %<br />
Organic mater<br />
pH 7,1–7,8<br />
Azotas (N)<br />
0,85–1,5 %<br />
Nitrogen<br />
Fosforas (P)<br />
0,90–1,5 %<br />
Phosphorus<br />
Kalis (K)<br />
0,82–1,5 %<br />
Potassium<br />
Vandenyje t<strong>ir</strong>pūs humatai<br />
0,15–0,7 %<br />
Water solube humates<br />
CaO 0,40–2,0 %<br />
Mg O 0,25–2,0 %<br />
Fe 0,08–0,2 %<br />
Mn 0,002–0,05 %<br />
Cu 0,008–0,01 %<br />
Zn 0,002–0,01 %<br />
Co 0,0005–0,002 %<br />
Mo 0,0005–0,002 %<br />
B 0,008–0,02 %<br />
J 0,10–0,75 mg l -1<br />
Sacharozė<br />
0,25–10,0 mg l -1<br />
Sucrose<br />
Bakterinė mikroflora<br />
Bacterial microflora<br />
10 7 –10 10 kolonijų grame<br />
Colony units g -1<br />
Patogeninė mikroflora<br />
0<br />
Pathogenic microflora<br />
134
„Biokal 1“ sudaro 57 % vaistažolių, 38 % biohumuso ekstrakto <strong>ir</strong> 5 % eterinių<br />
aliejų, jo sudėtyje yra gydomojo vandens, mikroelementų, natūralios kilmės mineralinių<br />
medžiagų. Šioje trąšoje yra apie 230 mg l -1 azoto, 370 mg l -1 fosforo (P 2<br />
O 5<br />
), 480 mg<br />
l -1 kalio (K 2<br />
O), 110 mg l -1 kalcio, 30 mg l -1 magnio, 10 mg l -1 geležies, mikroelementų:<br />
boro, cinko, vario mangano. Be maisto medžiagų, taip pat yra įva<strong>ir</strong>ių biologiškai<br />
aktyvių medžiagų, kurios skatina augalų augimą <strong>ir</strong> apsaugo nuo grybelinių ligų.<br />
Vaistažolių ekstraktas sudarytas iš šių vaistažolių: didžiųjų dilgėlių (Urtica dioica L.),<br />
d<strong>ir</strong>vinių asiūklių (Equisetum arvense L.) <strong>ir</strong> didžiųjų ugniažolių (Chelidonium majus L.)<br />
(Pekarskas, 2005; Pekarskas <strong>ir</strong> kt., 2006).<br />
Morkų šakniavaisių kokybę lemia d<strong>ir</strong>vožemis <strong>ir</strong> augimo sąlygos. Kiekvienos<br />
veislės morkos sk<strong>ir</strong>tingai reaguoja į augimo sąlygas (Wiebe, 1987; Rosenfeld et al.,<br />
1997; Gaučienė, Viškelis, 2001).<br />
Mūsų klimato sąlygomis sukurtose morkose daug karotino, jos derlingos<br />
(Armolaitienė, 1997; Gaučienė, 1997; Gaučienė, Viškelis, 2001). Nustatyta, kad nitratų<br />
kiekiui morkose didelę įtaką turi metų meteorologinės sąlygos, veislė, tręšimas,<br />
derliaus nuėmimo laikas. Veikiant šiems veiksniams, nitratų kiekis šakniavaisiuose<br />
gali maksimaliai svyruoti 3–4,5 karto. Daug nitratų kaupia ankstyvosios morkos. Jų<br />
kiekį galima sumažinti parenkant veisles, mažinant tręšimą azotu, o reikalui esant <strong>ir</strong><br />
vėliau nuimant derlių. Priešsėlių įtaka nitratų kiekiui morkose nežymi. Didelės azoto<br />
normos didina nitratų kiekį morkose, o nuo kalio – mažino (Polach, 1982; Staugaitis,<br />
1997; Staugaitis, Lubytė, 1998; Pekarskas, Bartaševičienė, 2007). Lietuviškų veislių<br />
morkose karotino susikaupia vidutiniškai 46 mg kg -1 daugiau negu kitų veislių morkose<br />
(Karklelienė, 2006). Rusijoje atliktais tyrimais nustatyta, kad Nantes tipo morkose<br />
susikaupia daugiau karotino negu kitų tipų morkose (Винцунас, 2005).<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaką morkų derlingumui <strong>ir</strong> derliaus<br />
kokybei.<br />
Tyrimų objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Tyrimai atlikti 2004–2005 m. Lietuvos<br />
žemės ūkio universiteto bandymų stotyje priemolio sekliai glėjiškame karbonatingame<br />
išplautžemyje – IDg8-k (Calc(ar)i-Epihypogleyic Luvisols – LVg-p-w-cc). D<strong>ir</strong>vožemis<br />
buvo artimas neutraliam (pH – 6,6–6,8), vidutinio humusingumo (2,10–2,60 %), vidutinio<br />
kalingumo (108–130 mg kg -1 ), fosforingas (154–178 mg kg -1 ), ben<strong>dr</strong>o azoto<br />
rasta 0,12–0,134 %.<br />
Tyrimai atlikti pagal schemą: A faktorius (morkų veislės): 1. ‘Korina’, 2. ‘Lange<br />
rote’, 3. ‘Amsterdam’, 4. ‘Tip Top’, 5. ‘Koral’ <strong>ir</strong> 6. ‘Nanto 04’; B faktorius (tręšimas<br />
biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“): 1. Netręšta; 2. Tręšta biojodžiu; 3. Tręšta „Biokal 1“.<br />
Morkos prieš sėją patręštos kalio sulfatu (K130). Biojodžiu (3 l ha -1 ) <strong>ir</strong> „Biokal 1“<br />
(10 l ha -1 ) buvo tręšta morkoms išauginus 3–4 tikruosius lapelius <strong>ir</strong> taip pat šakniavaisiams<br />
intensyviai augant.<br />
Ben<strong>dr</strong>as laukelio plotas – 6,0 (3,0 × 2,0) m 2 , apskaitinio – 2,6 (2 × 1,3) m 2 . Laukeliai<br />
pakartojimuose išdėstyti rendomizuotai. D<strong>ir</strong>vožemio ėminiai agrocheminėms savybės<br />
nustatyti imti iš dviejų bandymo pakartojimų 0–20 cm gylio pavasarį, prieš įrengiant<br />
bandymus. D<strong>ir</strong>vožemio agrocheminių savybių analizės atliktos LŽI Agrocheminių<br />
tyrimų centre, morkų cheminė sudėtis nustatyta LŽI Agrocheminių tyrimų centre <strong>ir</strong><br />
LŽŪU Chemijos kate<strong>dr</strong>os laboratorijoje. D<strong>ir</strong>vožemio pH nustatytas potenciometriniu<br />
(ISO 10390:2005), humusas – sauso deginimo (ISO 10694:1995), ju<strong>dr</strong>ieji fosforas <strong>ir</strong><br />
135
kalis – A–L (GOST 26208-84), ben<strong>dr</strong>as azotas – Kjeldalio (ISO 11261:1995) metodais.<br />
Sausosios medžiagos nustatytos kaitinant 105 °C temperatūroje iki nekintamos<br />
masės, cukrus – Bertrano, karotinas – molekulinės spektrinės analizės, o nitratai –<br />
jonometriniu metodais.<br />
D<strong>ir</strong>va rudenį buvo suarta. Pavasarį, d<strong>ir</strong>vai pradžiūvus, du kartus kultivuota <strong>ir</strong> akėta.<br />
Kalio trąšomis tręšta prieš sėją, jos įakėtos <strong>ir</strong> po to tą pačią dieną pasėtos morkos.<br />
Sėklos norma – 3,5 kg ha -1 . Morkos pasėtos gegužės mėnesį, nuimtos spalio pradžioje.<br />
2004 m. priešsėlis buvo žieminiai rapsai, o 2005 m. – juodasis pūdymas.<br />
Duomenys statistiškai įvertinti dispersinės analizės metodu naudojant programą<br />
ANOVA (Tarakanovas, Raudonius, 2003).<br />
Rezultatai. 2004–2005 m. atliktais tyrimais nustatyta, kad didžiausias gautas<br />
‘Lange rote’ veislės ekologiškai augintų morkų suminis derlius (50,4 t ha -1 ), o mažiausias<br />
(36,4 t ha -1 ) – ‘Amsterdam’ veislės morkų derlius (2 lentelė). ‘Lange rote’ veislės<br />
morkų suminis derlius buvo daug didesnis (6,4–14,0 t ha -1 , arba 14,54–38,46 proc. vnt.)<br />
nei kitų t<strong>ir</strong>tų morkų veislių. ‘Amsterdam’ veislės morkų suminis derlius buvo daug<br />
mažesnis nei ‘Lange rote’, ‘Tip Top’ <strong>ir</strong> ‘Koral’ veislių morkų, o lyginant su veislėmis<br />
‘Korina’ <strong>ir</strong> ‘Nanto’ esminių suminio derliaus sk<strong>ir</strong>tumų negauta. Morkų tręšimas biojodžiu<br />
<strong>ir</strong> „Biokal 1“ neturėjo esminės įtakos morkų suminiam derliui. Nustatyta tik tendencija,<br />
kad veikiant biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ morkų veislių suminis derlius didėja.<br />
2 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka morkų suminiam<br />
derliui, t ha -1<br />
Table 2. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the total yield of carrots<br />
(t ha -1 )<br />
Veislės<br />
Cultivars<br />
LŽŪU, 2004–2005 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2005<br />
Kontrolė<br />
Control<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
The average of factor A<br />
‘Korina’ 39,3 39,6 41,1 40,0<br />
‘Lange rote’ 49,7 50,3 51,1 50,4<br />
‘Amsterdam’ 35,8 36,6 36,9 36,4<br />
‘Tip Top’ 43,3 44,2 44,5 44,0<br />
‘Koral’ 41,8 42,5 43,9 42,7<br />
‘Nanto 04’ 39,4 41,4 42,2 41,0<br />
B faktoriaus vidurkis 41,6 42,4 43,3<br />
The average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 5,14<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 3,20<br />
*A = veislės, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / * cultivars , ** use of biojodis and<br />
biokal.<br />
Didžiausias buvo ‘Lange rote’ veislės ekologiškai augintų morkų prekinis derlius<br />
(33,9 t ha -1 ), mažiausias (24,3 t ha -1 ) – ‘Amsterdam’ veislės morkų (3 lentelė).<br />
‘Lange rote’ morkų prekinis derlius buvo iš esmės didesnis (4,9–9,6 t ha -1 , arba<br />
136
16,90–39,51 proc. vnt.) nei ‘Amsterdam’, ‘Nanto 04’ <strong>ir</strong> ‘Korina’ morkų. Veislių<br />
‘Nanto 04’, ‘Koral’ <strong>ir</strong> ‘Tip Top’ morkų prekinis derlius buvo iš esmės didesnis nei<br />
‘Amsterdam’ morkų. Veislių ‘Korina’, ‘Tip Top’, ‘Koral’ <strong>ir</strong> ‘Nanto 04’ morkų didelių<br />
prekinio derliaus sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta.<br />
Morkų tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ iš esmės padidino (3,0–3,2 t ha -1 , arba<br />
11,03–11,76 proc. vnt.) morkų prekinį derlių, palyginti su netręštomis morkomis.<br />
Lyginant tarpusavyje biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaką morkų prekiniam derliui, esminių<br />
sk<strong>ir</strong>tumų negauta.<br />
3 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka morkų prekiniam<br />
derliui, t ha -1<br />
Table 3. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the marketable yield of<br />
carrots (t ha -1 )<br />
LŽŪU, 2004–2005 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2005<br />
Veislės Kontrolė<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
Cultivars<br />
Control<br />
The average of factor A<br />
‘Korina’ 25,1 28,9 29,8 27,9<br />
‘Lange rote’ 31,9 34,8 35,1 33,9<br />
‘Amsterdam’ 22,6 25,5 24,7 24,3<br />
‘Tip Top’ 29,6 31,6 31,8 31,0<br />
‘Koral’ 27,4 30,3 31,0 29,6<br />
‘Nanto 04’ 26,9 30,1 30,1 29,0<br />
B faktoriaus vidurkis 27,2 30,2 30,4<br />
The average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 4,43<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 2,12<br />
*A = veislės, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / * cultivars , ** use of biojodis and<br />
biokal.<br />
Didžiausia gauta ‘Nanto 04’ <strong>ir</strong> ‘Tip Top’ veislių morkų prekinio derliaus išeiga<br />
(atitinkamai 70,8 <strong>ir</strong> 70,5 %), mažiausia (66,6 %) – ‘Amsterdam’ veislės morkų<br />
(4 lentelė). Veislės ‘Nanto 04’ morkų prekinio derliaus išeiga buvo iš esmės didesnė<br />
nei morkų ‘Amsterdam’ <strong>ir</strong> ‘Lange rote’. Lyginant tarpusavyje ‘Korina’, ‘Lange rote’,<br />
‘Amsterdam’ <strong>ir</strong> ‘Koral’ veisles, esminių prekinio derliaus sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta.<br />
Morkų tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ iš esmės padidino morkų prekinio derliaus<br />
išeigą, palyginti su netręštomis morkomis, bet lyginant biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaką<br />
tarpusavyje esminių prekinio derliaus išeigos sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta.<br />
Daugiausia sausųjų medžiagų (12,90 %) susikaupė ‘Koral’, mažiausiai –<br />
‘Nanto 04’ veislių morkų šakniavaisiuose (5 lentelė). Sausųjų medžiagų kiekis ‘Koral’<br />
veislės morkų šakniavaisiuose buvo iš esmės didesnis nei ‘Korina’, ‘Amsterdam’ <strong>ir</strong><br />
‘Nanto 04’ veislių šakniavaisiuose. ‘Nanto 04’ veislės morkos susikaupė daug mažiau<br />
sausųjų medžiagų nei kitų t<strong>ir</strong>tų veislų morkos. Lyginant tarpusavyje ‘Lange rote’, ‘Tip<br />
Top’ <strong>ir</strong> ‘Koral’ veisles, esminių sausųjų medžiagų sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta.<br />
Morkų tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ iš esmės sumažino sausųjų medžiagų kiekį<br />
137
morkų šakniavaisiuose, palyginti su nepurkštomis morkomis, bet lyginant biojodžio <strong>ir</strong><br />
„Biokal 1“ įtaką tarpusavyje esminių sausųjų medžiagų sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta.<br />
4 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka morkų prekinio<br />
derliaus išeigai, %<br />
Table 4. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the total yield output<br />
of carrots (%)<br />
LŽŪU, 2004–2005 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2005<br />
Veislės Kontrolė<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
Cultivars Control<br />
The average of factor A<br />
‘Korina’ 63,9 73,0 72,5 69,8<br />
‘Lange rote’ 64,2 69,2 68,7 67,4<br />
‘Amsterdam’ 63,1 69,7 66,9 66,6<br />
‘Tip Top’ 68,4 71,5 71,5 70,5<br />
‘Koral’ 65,6 71,3 70,6 69,2<br />
‘Nanto 04’ 68,3 72,7 71,3 70,8<br />
B faktoriaus vidurkis 65,6 71,2 70,2<br />
The average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 3,34<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 2,23<br />
*A = veislės / cultivars, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / use of biojodis and biokal.<br />
5 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka sausųjų medžiagų<br />
kiekiui morkų šakniavaisiuose, %<br />
Table 5. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the amount of <strong>dr</strong>y matters<br />
in carrot roots (%)<br />
LŽŪU, 2004–2005 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2005<br />
Veislės Kontrolė<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
Cultivars<br />
Control<br />
The average of factor A<br />
‘Korina’ 12,18 11,40 11,12 11,57<br />
‘Lange rote’ 14,24 11,71 12,40 12,78<br />
‘Amsterdam’ 13,73 11,26 11,55 12,18<br />
‘Tip Top’ 13,80 12,08 12,56 12,81<br />
‘Koral’ 13,82 12,96 11,92 12,90<br />
‘Nanto 04’ 11,21 10,87 11,01 11,03<br />
B faktoriaus vidurkis 13,16 11,71 11,76<br />
The average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 0,23<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 0,11<br />
*A = veislės, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / * cultivars , ** use of biojodis and<br />
biokal.<br />
138
Didžiausias karotino kiekis (118,6 mg kg -1 ) susikaupė ‘Koral’ veislės,<br />
mažiausias (73,7 mg kg -1 ) – ‘Nanto 04’ veislės šakniavaisiuose (6 lentelė).<br />
‘Koral’ veislės morkų šakniavaisiuose karotino kiekis buvo iš esmės didesnis<br />
nei ‘Korina’, ‘Amsterdam’, ‘Tip Top’ <strong>ir</strong> ‘Nanto 04’ veislių šakniavaisiuose, bet,<br />
lyginant su veilės ‘Lange rote’ morkomis esminių sk<strong>ir</strong>tumų negauta. ‘Nanto 04’<br />
veislės šakniavaisiuose karotino susikaupė daug mažiau nei kitų t<strong>ir</strong>tų veislių<br />
morkose. Tręšimas „Biokal 1“ <strong>ir</strong> biojodžiu neturėjo esminės įtakos karotino<br />
kiekiui morkų šakniavaisiuose.<br />
6 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka karotino kiekiui<br />
morkų šakniavaisiuose, mg kg -1<br />
Table 6. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the amount of carotene<br />
in carrot roots, mg kg -1<br />
LŽŪU, 2004–2005 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2005<br />
Veislės Kontrolė<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
Cultivars Control<br />
The average of factor A<br />
‘Korina’ 94,0 95,4 96,1 95,2<br />
‘Lange rote’ 121,5 116,0 115,5 117,7<br />
‘Amsterdam’ 91,1 106,0 111,0 102,7<br />
‘Tip Top’ 113,1 116,0 114,1 114,4<br />
‘Koral’ 124,8 117,2 113,7 118,6<br />
‘Nanto 04’ 75,3 71,7 74,1 73,7<br />
B faktoriaus vidurkis 103,3 103,7 104,1<br />
The average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 3,23<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 1,41<br />
*A = veislės, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / * cultivars , ** use of biojodis and<br />
biokal.<br />
Didžiausias redukuoto cukraus kiekis (3,68 %) susikaupė ‘Koral’ veislės,<br />
mažiausias (2,79 %) – ‘Korina’ <strong>ir</strong> ‘Lange rote’ veislių šakniavaisiuose (7 lentelė).<br />
‘Koral’ veislės morkų šakniavaisiuose redukuoto cukraus kiekis buvo<br />
iš esmės didesnis nei visų kitų t<strong>ir</strong>tų veislių morkose. ‘Korina’ <strong>ir</strong> ‘Lange rote’<br />
veislių šakniavaisiuose redukuoto cukraus kiekis buvo iš esmės mažesnis nei<br />
‘Amsterdam’, ‘Tip Top’, ‘Koral’ <strong>ir</strong> ‘Nanto’ veislių morkose. Lyginant ‘Nanto<br />
04’ <strong>ir</strong> ‘Amsterdam’ bei ‘Nanto 04’ <strong>ir</strong> ‘Tip Top’ veisles, esminių redukuoto<br />
cukraus sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta.<br />
Tręšimas biojodžiu iš esmės sumažino, o tręšimas „Biokal 1“ iš esmės padidino<br />
redukuoto cukraus kiekį morkų šakniavaisiuose, palyginti su netręštomis<br />
morkomis. Morkas patręšus „Biokal 1“, redukuoto cukraus kiekis morkų šakniavaisiuose<br />
iš esmės padidėjo, palyginti su biojodžiu tręštomis morkomis.<br />
139
7 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka redukuoto cukraus<br />
kiekiui morkų šakniavaisiuose, %<br />
Table 7. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the amount of reduced<br />
sugar in carrot roots (%)<br />
LŽŪU, 2004–2005 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2005<br />
Veislės Kontrolė<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
Cultivars<br />
Control<br />
The average of factor A<br />
‘Korina’ 2,76 2,58 3,02 2,79<br />
‘Lange rote’ 2,67 2,37 3,34 2,79<br />
‘Amsterdam’ 3,66 3,26 3,54 3,49<br />
‘Tip Top’ 3,35 2,75 3,41 3,17<br />
‘Koral’ 3,81 3,38 3,86 3,68<br />
‘Nanto 04’ 3,38 3,18 3,44 3,33<br />
B faktoriaus vidurkis 3,27 2,92 3,44<br />
The average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 0,18<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 0,14<br />
*A = veislės, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / * cultivars , ** use of biojodis and<br />
biokal.<br />
8 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka nitratų kiekiui morkų<br />
šakniavaisiuose, mg kg -1<br />
Table 8. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the amount of nitrates<br />
in carrot roots, mg kg -1<br />
LŽŪU, 2004–2005 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2005<br />
Veislės Kontrolė<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
Cultivars Control<br />
The average of factor A<br />
‘Korina’ 227,2 190,5 221,0 212,9<br />
‘Lange rote’ 87,1 83,1 113,2 94,5<br />
‘Amsterdam’ 259,8 280,6 290,4 276,9<br />
‘Tip Top’ 206,4 137,5 155,6 166,5<br />
‘Koral’ 95,4 128,0 133,6 119,0<br />
‘Nanto 04’ 179,4 136,4 160,4 158,7<br />
B faktoriaus vidurkis 175,9 159,4 179,0 171,4<br />
The average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 6,24<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 3,27<br />
*A = veislės, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / * cultivars , ** use of biojodis and<br />
biokal.<br />
140
Didžiausias nitratų kiekis (276,9 mg kg -1 ) nustatytas ‘Amsterdam’<br />
veislės morkų šakniavaisiuose, mažiausias (101,1 mg kg -1 ) – ‘Lange rote’<br />
veislės morkose (8 lentelė). Nitratų kiekis ‘Amsterdam’ veislės morkose iš<br />
esmės padidėjo, palyginti su kitomis t<strong>ir</strong>tomis morkų veislėmis. ‘Lange rote’<br />
morkų šakniavaisiuose nitratų kiekis buvo iš esmės mažesnis nei ‘Korina’,<br />
‘Amsterdam’, ‘Tip Top’ <strong>ir</strong> ‘Nanto 04’ veislių šakniavaisiuose, bet lyginant su<br />
‘Koral’ veisle didesnių nitratų kiekio sk<strong>ir</strong>tumų negauta. Lyginat nitratų kiekį<br />
morkų ‘Tip Top’ <strong>ir</strong> ‘Nanto 04’ šakniavaisiuose, esminių sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta.<br />
Tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ neturėjo esminės įtakos nitratų kiekiui morkų<br />
šakniavaisiuose nei lyginant su netręštomis morkomis, nei tręšimą biojodžiu<br />
<strong>ir</strong> „Biokal 1“ tarpusavyje.<br />
Aptarimas. Morkų derlingumas, jų prekinė vertė <strong>ir</strong> kokybė priklauso nuo<br />
naudojamų trąšų, jų formų <strong>ir</strong> normų (Gaučienė, 2001; Staugaitis <strong>ir</strong> kt., 1993).<br />
Literatūroje pateikiamos labai sk<strong>ir</strong>tingos nuomonės apie įva<strong>ir</strong>ių trąšų įtaką morkoms.<br />
Italijoje atliktais tyrimais nustatyta, kad tręšiant azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio<br />
trąšomis didėjo morkų derlius <strong>ir</strong> gerėjo kokybė, o Lietuvoje <strong>ir</strong> Baltarusijoje<br />
atliktais tyrimais nustatyta, kad morkoms azoto trąšos mažai efektyvios, o kai<br />
kuriais metais tręšti azotu netgi nereikia. Nuo azoto pertekliaus morkų derlius<br />
mažėja (Переднев, 1987; Staugaitis <strong>ir</strong> kt., 1993; Staugaitis, 1998; Aутко, 2004).<br />
Ekologinio ūkininkavimo sąlygomis labai efektyvu morkas tręšti kalio trąšomis<br />
(Pekarskas, Bartaševičienė, 2007), bet yra problemiška augalus aprūpinti<br />
fosforu <strong>ir</strong> azotu (Pekarskas, 2005). Nustatyta, kad vegetacijos metu ekologiškai<br />
auginamas morkas patręšus biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ iš esmės padidėjo prekinis<br />
derlius <strong>ir</strong> jo išeiga. Šie biologiniai preparatai skatina maisto medžiagų pasisavinimą<br />
iš d<strong>ir</strong>vos <strong>ir</strong> dėl to didėja prekinis morkų derlius.<br />
Veislė yra vienas svarbiausių veiksnių, darančių įtaką derliui. Kiekvienos<br />
veislės morkos sk<strong>ir</strong>tingai reaguoja į d<strong>ir</strong>vožemį <strong>ir</strong> augimo sąlygas (Wiebe,<br />
1987; Rosenfeld шк ле., 1997; Gaučienė, Viškelis, 2001). LSDI intensyvios<br />
daržininkystės sąlygomis atliktais tyrimais nustatyta, kad didžiausias ben<strong>dr</strong>as<br />
šakniavaisių derlius (68,3 t ha -1 ) gautas morkų hibrido ‘Adige’ F 1<br />
, o didžiausia<br />
prekinio derliaus išeiga (87,1 proc.) – hibrido ‘Champion’ F 1<br />
. Įva<strong>ir</strong>ių morkų<br />
hibridų derlius įva<strong>ir</strong>avo nuo 55,2 iki 68,3 t ha -1 , o prekinio derliaus išeiga – nuo<br />
69,5 iki 87,1 proc. (Karklelienė <strong>ir</strong> kt., 2007). Intensyviai labiau tiktų auginti<br />
hibridus, o ekologiškai – veisles (Karklelienė, 2006). Šį teiginį iš dalies patv<strong>ir</strong>tina<br />
atliktų tyrimų rezultatai. Morkas auginant ekologiškai, gaunamas mažesnis<br />
derlius, bet tam didelės įtakos, kaip <strong>ir</strong> intensyviai ūkinkaujant, turi auginama<br />
morkų veislė <strong>ir</strong> tręšimas. Ne visas morkų veisles galima auginti ekologiškai.<br />
Morkų sėklos turi būti neapdorotos sintetiniais beicais, neapveltos kitais sintetiniais<br />
preparatais ar trąšomis.<br />
Vienas pagrindinių morkų kokybės rodiklių yra karotino kiekis jose.<br />
Intensyviai auginant morkas 2003 m., sk<strong>ir</strong>tingų veislių morkose nustatyta vidutiniškai<br />
158 mg kg -1 , o 2004 m. – 138 mg kg -1 karotino (Karklelienė, 2006).<br />
Ekologiškai auginant morkas, karotino kiekis morkų šakniavaisiuose mažėjo<br />
<strong>ir</strong> priklausė nuo auginamos veislės, bet jo kiekiui neturėjo įtakos tręšimas.<br />
141
Išvados. 1. ‘Lange rote’ veislės morkų suminis derlius gautas daug didesnis<br />
nei visų kitų t<strong>ir</strong>tų veislių morkų, o prekinis derlius buvo iš esmės didesnis tik<br />
už veislių ‘Amsterdam’, ‘Nanto 04’ <strong>ir</strong> ‘Korina’ morkų derlių. ‘Nanto 04’ veislės<br />
morkų prekinio derliaus išeiga buvo iš esmės didesnė nei veislių ‘Amsterdam’<br />
<strong>ir</strong> ‘Lange rote’ morkų.<br />
2. Sausųjų medžiagų kiekis ‘Koral’ veislės morkų šakniavaisiuose buvo<br />
iš esmės didesnis nei ‘Korina’, ‘Amsterdam’ <strong>ir</strong> ‘Nanto 04’ veislių morkose,<br />
karotino kiekis iš esmės didesnis nei ‘Korina’, ‘Amsterdam’, ‘Tip Top’ <strong>ir</strong> ‘Nanto<br />
04’ veislių morkose, o redukuoto cukraus kiekis – nei visų t<strong>ir</strong>tų veislių morkose.<br />
Nitratų kiekis buvo iš esmės mažesnis ‘Lange rote’ morkų šakniavaisiuose nei<br />
‘Korina’, ‘Amsterdam’, ‘Tip Top’ <strong>ir</strong> ‘Nanto 04’ veislių morkose.<br />
3. Morkų tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ iš esmės padidino morkų prekinį<br />
derlių <strong>ir</strong> jo išeigą, bet neturėjo esminės įtakos morkų ben<strong>dr</strong>am derliui.<br />
4. Morkų tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ iš esmės sumažino sausųjų medžiagų<br />
kiekį morkų šakniavaisiuose. Tręšimas biojodžiu iš esmės sumažino, o<br />
tręšimas „Biokal 1“ iš esmės padidino redukuoto cukraus kiekį morkų šakniavaisiuose.<br />
Tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ neturėjo esminės įtakos karotino<br />
<strong>ir</strong> nitratų kiekiui morkų šakniavaisiuose.<br />
Gauta 2008 01 30<br />
Parengta spausdinti 2008 12 11<br />
Literatūra<br />
1. Armolaitienė J. 1997. Morkų veislė ‘Garduolės 2’. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
16: 47–52.<br />
2. Bundinienė O., Bobinas Č., Duchovskis P. 2006. Įva<strong>ir</strong>ių azoto trąšų <strong>ir</strong><br />
ceolito įtaka valgomosios morkos produktyvumui <strong>ir</strong> morfometriniams rodikliams.<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 25(4): 211–222.<br />
3. Gaučienė O. 2001. Morkos. Lietuvos sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystės institutas,<br />
Babtai.<br />
4. Gaučienė O. 1997. Morkų hibridas ‘Svalia’ F 1<br />
. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
16: 57–62.<br />
5. Gaučienė O., Viškelis P. 2001. Tinkamiausių Lietuvoje auginti morkų<br />
(Daucus carota L.) derlius <strong>ir</strong> kokybė. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
20(4): 17–24.<br />
6. Karklelienė R., Juškevičienė D., Viškelis P. 2007. Productivity and quality<br />
of carrot (Daucus sativus Röhl.) and onion (Allium cepa L.) cultivars<br />
and hybrids. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 26(3): 208–216.<br />
7. Karklelienė R. 2006. Morkų <strong>ir</strong> burokėlių lietuviškų veislių bei hibridų<br />
ypatumai ekologinėje <strong>ir</strong> intensyvioje daržininkystėje. Sodininkystė <strong>ir</strong><br />
daržininkystė, 25(4): 193–200.<br />
142
8. Karklelienė R. 2006. Valgomosios morkos ūkinių <strong>ir</strong> biologinių savybių<br />
įvertinimas. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 25(1): 110–115.<br />
9. Pekarskas J., Bartaševičienė B. 2007. Kalio trąšų formų įtaka ekologiškai<br />
auginamų morkų derliui <strong>ir</strong> kokybei. Žemės ūkio mokslai, 1: 20–25.<br />
10. Pekarskas J. 2005. Ekologinio ūkininkavimo įtaka d<strong>ir</strong>vožemio agrocheminėms<br />
savybėms <strong>ir</strong> augalų mitybos problemų sprendimas. Akademija.<br />
11. Pekarskas J., Krasauskas A., Šileikienė D. 2006. Biologinių preparatų<br />
biojodis <strong>ir</strong> biokal panaudojimas ekologiškų grūdų apvėlimui. Vadyba.<br />
Vakarų Lietuvos verslo kolegijos mokslo t<strong>ir</strong>iamieji darbai, 2(9): 174–<br />
178.<br />
12. Polach J. 1982. Vliv hnajeni na vynos a kvalitu mrkve (nitratovy dusik).<br />
Bull. /Vyzk. Üstav zelin. Olomouc, 2 626: 119–127.<br />
13. Rosenfeld H. <strong>ir</strong> kt. 1997. Sensory profiling of carrot from northern latitudes.<br />
Food research internacional, 30(8): 593–601.<br />
14. Sliesaravičius A., Pekarskas J., Rutkovienė V., Baranauskis K. 2006.<br />
Grain yield and disease resistance of winter cereal varieties and application<br />
of biological agent in organic agriculture. Agronomy Research, 4:<br />
371–378.<br />
15. Staugaitis G. 1998. Lauko <strong>ir</strong> šiltnamių daržovių tręšimo azoto trąšomis<br />
optomizavimas: habil. daktaro disert. Babtai.<br />
16. Staugaitis G., Lubytė J. 1998. Nitratai šakniavaisėse daržovėse. Žemės<br />
ūkio mokslai, 2: 54–60.<br />
17. Staugaitis G. 1997. Nitratų kiekiai įva<strong>ir</strong>iose daržovių rūšyse <strong>ir</strong> veiksniai,<br />
sąlygojantys jų kaupimąsi. Žemės ūkio mokslai, 2: 39–45.<br />
18. Staugaitis G., Putelis J., Autukevičius J. 1993. Azoto trąšų rūšių įtaka<br />
daržovių derliui <strong>ir</strong> kokybei. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 12: 45–53.<br />
19. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-<br />
PLAT iš paketo SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija.<br />
20. Wiebe H. J. 1987. Effects of plant densities and nitrogen supply on yield<br />
harvest date and quality of carrots. Acta Horticulturae, 198: 191–198.<br />
21. Аутко А. А. 2004. В мире овощей. Минск, 207–231.<br />
22. Большунов В. А., Попов А. В. 1981. Влияние доз и соотношений<br />
минеральных удобрений на биометрические показатели и<br />
урожайность моркови. Совершенствование процессов и средсв<br />
производства овощей и картофеля, 45–51.<br />
23. Винцунас Т. С. 2005. Возможности улучшения биохимического<br />
состава корнеплодов моркови методами селекции. Современное<br />
состояние и перспективы развития селекции и семеноводства<br />
овощных культур, 1: 178–180.<br />
24. Переднев В. П. 1987. Удобрение овощных культур. Минск.<br />
143
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Effect of biological preparations biojodis and biokal on yield and chemical<br />
composition of organically grow carrots<br />
J. Pekarskas<br />
Summary<br />
Investigation of the effect of biojodis and biokal on the yield and quality of different<br />
breeds of organically grown carrots carried out at the Test Station at the Lithuanian<br />
University of Agriculture in 2004–2005 has shown the significant increase of 6.4–14.0 t ha -1<br />
or 14.54–38.46 percentage units in total yield of ‘Lange rote’ carrots compared to all other<br />
carrot breeds and the<strong>ir</strong> marketable yield increased significantly 4.9-9.6 t ha -1 or 16.90–39.51<br />
percentage units only compared to ‘Amsterdam’, ‘Nanto“ and ‘Korina’ breeds. In case of<br />
‘Nanto’ breed a significant increase of yield output was observed compared to such breeds as<br />
‘Amsterdam’, and ‘Lange rote’. Having grown carrots of ‘Koral’ breed, there was a significant<br />
increase in the amount of <strong>dr</strong>y matters in carrot roots, compared to ‘Amsterdam’, ‘Korina’<br />
and ‘Nanto’ breeds; the amount of carotene increased compared to ‘Korina’, ‘Amsterdam’,<br />
‘Tip Top’ and ‘Nanto’ breeds, and the amount of reduced sugar increased compared to all<br />
other breeds grown. Growing ‘Lange rote’ breed the amount of nitrates in carrot roots decreased<br />
significantly compared to breeds ‘Korina’, ‘Amsterdam’, ‘Tip Top’ and ‘Nanto’.<br />
Spraying carrots with biojodis and biokal significantly increased 3.0–3.2 t ha -1 or 11.03–11.76<br />
percentage units marketable yield of carrots and output of marketable yield 4.5–5.6 percentual<br />
units, however, it did not have any significant effect on the total yield of carrots. Spraying with<br />
biojodis and biokal significantly decreased the amount of <strong>dr</strong>y matters in carrot roots. Spraying with<br />
biojodis significantly decreased and spraying with biokal significantly increased the amount of<br />
reduced sugar in carrot roots compared to spraying with Biojodis. Spraying with both biokal and<br />
biojodis did not have any significant effect on the amount of carotene and nitrates in carrot roots.<br />
Key words: biojodis, biokal, breeds, carrots, chemical composition, yield, organic<br />
farming.<br />
144
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka<br />
ekologiškai auginamų burokėlių derliui <strong>ir</strong><br />
biocheminei sudėčiai<br />
Juozas Pekarskas<br />
Lietuvos žemės ūkio universitetas, LT–53361 Akademija,Kauno r.,<br />
el. paštas: juozas.pekarskas@lzuu.lt<br />
2004–2006 m. Lietuvos žemės ūkio universiteto bandymų stotyje atlikus biologinių<br />
preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtakos burokėlių derliui <strong>ir</strong> jo kokybei tyrimus, nustatyta, kad<br />
didžiausias suminis <strong>ir</strong> prekinis burokėlių derlius bei prekinio derliaus išeiga gauti auginant<br />
veislės ‘Kamuoliai 2’ burokėlius. Auginant šios veislės burokėlius, iš esmės (0,93–2,84 t ha -1 ,<br />
arba 3,18–10,37 proc. vnt.) padidėjo prekinis derlius, palyginti su ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ <strong>ir</strong> ‘Bordo 237’<br />
veislėmis, o suminis derlius iš esmės padidėjo tik lyginant su ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ burokėliais. Veislės<br />
‘Kamuoliai 2’ burokėlių šakniavaisiuose susikaupė iš esmės daugiau sausųjų medžiagų nei<br />
‘Bordo 237’ <strong>ir</strong> ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislių burokėliuose. ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislės burokėlių šakniavaisiuose<br />
susikaupė kur kas daugiau nitratų nei ‘Bordo 237’ <strong>ir</strong> ‘Kamuoliai 2’ veislių burokėliuose. Tarp<br />
visų t<strong>ir</strong>tų veislių nustatyti esminiai sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> nitratų kiekio sk<strong>ir</strong>tumai.<br />
Burokėlius patręšus biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“, iš esmės (atitinkamai 3,32–3,38 t ha -1 , arba<br />
9,13–9,29 proc. vnt. <strong>ir</strong> 3,83–4,38 t ha -1 , arba 14,54–16,62 proc. vnt.) padidėjo burokėlių suminis<br />
<strong>ir</strong> prekinis derlius, palyginti su netręštais burokėliais. Iš esmės padidėjo biojodžiu tręštų<br />
burokėlių prekinis derlius, palyginti su „Biokal 1“ tręštais burokėliais. Biojodis <strong>ir</strong> „Biokal 1“<br />
neturėjo esminės įtakos burokėlių prekinio derliaus išeigai. Burokėlius patręšus „Biokal 1“, iš<br />
esmės padidėjo sausųjų medžiagų kiekis šakniavaisiuose, palyginti su netręštais, bet, lyginant<br />
su biojodžiu tręštais burokėliais, sk<strong>ir</strong>tumų negauta. Patręšus burokėlius biojodžiu, iš esmės<br />
sumažėjo, o tręšiant „Biokal 1“ iš esmės padidėjo, nitratų kiekis šakniavaisiuose, palyginti<br />
su netręštais burokėliais. Iš esmės sumažėjo nitratų kiekis biojodžiu tręštų burokėlių šakniavaisiuose,<br />
palyginti su biologiniu preparatu „Biokal 1“ tręštais burokėliais.<br />
Reikšminiai žodžiai: biojodis, „Biokal 1“, burokėliai, cheminė sudėtis, derlius, ekologinis<br />
ūkininkavimas, veislės.<br />
Įvadas. Ekologinio ūkininkavimo plėtros tempai Lietuvoje vis didėja. 2005 m.<br />
sertifikuotas ekologinės gamybos plotas buvo 69 430 ha, arba maždaug 2,7 proc.,<br />
o 2006 m. – 102 120 ha, arba 3,97 proc. deklaruotų tiesioginėms išmokoms gauti<br />
deklaruotų žemės ūkio naudmenų ploto. Didėjant ekologiškų produktų gamybos<br />
apimtims, keičiasi pasėlių struktūra. Šiuo metu net apie 60 proc. pasėlių struktūros<br />
sudaro varpiniai <strong>ir</strong> ankštiniai javai. Daržovės sudaro tik labai menką ben<strong>dr</strong>os pasėlių<br />
145
struktūros dalį, bet, didėjant daržovių paklausai, ši dalis gali imti didėti (Pekarskas<br />
<strong>ir</strong> kt., 2006; Pekarskas <strong>ir</strong> kt, 2007).<br />
Iki vagetacijos pabaigos burokėliai turi būti pasiekę reikiamą augimo tarpsnį,<br />
sveiki <strong>ir</strong> stiprūs, todėl labai svarbu juos laiku <strong>ir</strong> tinkamai patręšti (Petronienė, 2001).<br />
Vienai tonai burokėlių produkcijos užauginti sunaudojama 5,0 kg azoto, 1,7 kg fosforo<br />
(P 2<br />
O 5<br />
), 6,3 kg kalio (K 2<br />
O), 1,9 kg kalcio (CaO) <strong>ir</strong> 0,9 kg magnio (MgO) (Дерюгин,<br />
Кулюкин, 1988). Tyrimais nustatyta, kad burokėlių derlius tiesiogiai priklauso nuo<br />
trąšų normų (Pieters, 1986; Staugaitis, 1996).<br />
Pagrindinę maisto medžiagų dalį burokėliai pasisavina iš trąšų <strong>ir</strong> d<strong>ir</strong>vožemio,<br />
tačiau, augalams augant, vis labiau juntamas maisto medžiagų stygius. Daugiausia<br />
maisto medžiagų augalai sunaudoja intensyvaus biomasės auginimo laikotarpiu. Kad<br />
augalams nestigtų maisto medžiagų augimo metu, papildomai tręšiama per lapus.<br />
Tręšiant per lapus, augalai neaprūpinami maisto medžiagomis tiek, kiek reikia, tačiau<br />
sumažinamas jų trūkumas kritiniu momentu (Ciavatta, Benedetti, 2001). Be to, tręšiant<br />
per lapus, nesikeičia d<strong>ir</strong>vožemio struktūra, mažėja d<strong>ir</strong>vožemio <strong>ir</strong> gruntinių vandenų,<br />
taip pat aplinkos užterštumas (Staugaitis, Dalangauskienė, 2005).<br />
Tręšiant skystomis trąšomis, teigiamas derliaus priedas gali būti gautas tuomet,<br />
kai d<strong>ir</strong>vožemio ar oro sąlygos netinkamos augalams augti <strong>ir</strong> jie nesugeba pasisavinti<br />
d<strong>ir</strong>vožemyje esančių maisto medžiagų (Hag, Mallarino, 2000).<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute intensyvios žemd<strong>ir</strong>bystės sąlygomis<br />
atliktais tyrimais nustatyta, kad sausųjų <strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų bei cukraus<br />
kiekiai šakniavaisiuose nepriklausė nuo papildomo tręšimo per lapus. Papildomai<br />
tręšiant amonio salietra, nitratų kiekis šakniavaisiuose padidėjo, palyginti su be trąšų<br />
augintais arba prieš sėją tręštais burokėliais, o papildomas tręšimas t<strong>ir</strong>piomis trąšomis<br />
per lapus nitratų kiekio nedidino (Bundinienė <strong>ir</strong> kt., 2007).<br />
Ekologinės gamybos ūkiuose už<strong>dr</strong>austa naudoti sintetines <strong>ir</strong> leidžiama naudoti tik<br />
natūralios kilmės trąšas <strong>ir</strong> biologinius preparatus. Vieni tokių, kuriais augalus galima<br />
purkšti per lapus vegetacijos metu, yra biojodis <strong>ir</strong> „Biokal 1“ (Pekarskas, 2005).<br />
Biojodis pagamintas biohumuso vandeninio ekstrakto pagrindu, jame yra biologiškai<br />
aktyvaus jodo, biotransformatorių, mikroelementų. Trąša apsaugo dygstantį<br />
augalą nuo ligų, bioaktyviosios medžiagos skatina šaknų augimą, maisto medžiagų<br />
pasisavinimą. Biologiškai aktyvus jodas veikia kaip savotiškas sterilizatorius, turintis<br />
baktericidinių savybių (1 lentelė). Biojodžio sudedamosios dalys – vandeninis biohumuso<br />
ekstraktas, biotransformatorius <strong>ir</strong> biologiškai aktyvus jodas. Prieš naudojant<br />
visos trys sudedamosios dalys supilamos į vieną indą, palaikoma 24 valandas <strong>ir</strong><br />
tuomet t<strong>ir</strong>palu purškiami augalai arba apveliamos sėklos (Sliesaravičius <strong>ir</strong> kt., 2005;<br />
Pekarskas <strong>ir</strong> kt., 2006).<br />
„Biokal 1“ sudaro 57 % vaistažolių, 38 % biohumuso ekstrakto, 5 % eterinių aliejų,<br />
jo sudėtyje yra gydomojo vandens, mikroelementų, natūralios kilmės mineralinių<br />
medžiagų. Šioje trąšoje yra apie 230 mg l -1 azoto, 370 mg l -1 fosforo (P 2<br />
O 5<br />
), 480 mg l -1<br />
kalio (K 2<br />
O), 110 mg l -1 kalcio, 30 mg l -1 magnio, 10 mg l -1 geležies <strong>ir</strong> mikroelementų:<br />
boro, cinko, vario, mangano. Be maisto medžiagų, taip pat yra įva<strong>ir</strong>ių biologiškai<br />
aktyvių medžiagų, kurios skatina augalų augimą <strong>ir</strong> apsaugo nuo grybelinių ligų.<br />
Vaistažolių ekstraktas sudarytas iš šių vaistažolių: didžiųjų dilgėlių (Urtica dioica L.),<br />
d<strong>ir</strong>vinių asiūklių (Equisetum arvense L.) <strong>ir</strong> didžiųjų ugniažolių (Chelidonium majus L.)<br />
(Pekarskas, 2005, Pekarskas <strong>ir</strong> kt., 2006).<br />
146
1 lentelė. Biojodžio cheminė sudėtis<br />
Table 1. Chemical composition of biojodis<br />
Elementai<br />
Components<br />
Kiekis<br />
Amount<br />
Organinės medžiagos<br />
5–8 %<br />
Organic mater<br />
pH 7,1–7,8<br />
Azotas (N)<br />
0,85–1,5 %<br />
Nitrogen<br />
Fosforas (P)<br />
0,90–1,5 %<br />
Phosphorus<br />
Kalis (K)<br />
0,82–1,5 %<br />
Potassium<br />
Vandenyje t<strong>ir</strong>pūs humatai 0,15–0,7 %<br />
Water solube humates<br />
CaO 0,40–2,0 %<br />
Mg O 0,25–2,0 %<br />
Fe 0,08–0,2 %<br />
Mn 0,002–0,05 %<br />
Cu 0,008–0,01 %<br />
Zn 0,002–0,01 %<br />
Co 0,0005–0,002 %<br />
Mo 0,0005–0,002 %<br />
B 0,008–0,02 %<br />
J 0,10–0,75 mg l -1<br />
Sacharozė<br />
0,25–10,0 mg l -1<br />
Sucrose<br />
Bakterinė mikroflora<br />
Bacterial microflora<br />
10 7 –10 10 kolonijų grame<br />
Colony units g -1<br />
Patogeninė mikroflora<br />
Patogenic microflora 0<br />
Tyrimais nustatyta, kad intensyviai auginant burokėlius gerai sukultūrintose lengvo<br />
priemolio d<strong>ir</strong>vose, didesnės trąšų normos dėsningai didino apvalius <strong>ir</strong> cilin<strong>dr</strong>inius<br />
šakniavaisius išauginančių burokėlių lapų <strong>ir</strong> ben<strong>dr</strong>ąją augalų biomasę <strong>ir</strong> šakniavaisių<br />
derlių. Derlingiausi buvo veislių ‘Pablo’ <strong>ir</strong> ‘Kamuoliai 2’ burokėliai, nederlingi – cilin<strong>dr</strong>iniai<br />
šakniavaisiai ‘Rocket’ (Staugaitis, Tarvydienė, 2004). Lietuvos sodininkystės<br />
<strong>ir</strong> daržininkystės institute atliktais tyrimais nustatyta, kad ekologiškai geriau auginti<br />
apvalios formos šakniavaisius išauginančius burokėlius, o pailgos formos burokėlius<br />
labiau tiktų auginti pagal intensyvią auginimo technologiją (Karklelienė, 2006).<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti „Biokal 1“ <strong>ir</strong> biojodžio įtaką burokėlių derliui <strong>ir</strong> cheminei<br />
sudėčiai.<br />
Tyrimų objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygosю Tyrimai atlikti 2004–2006 m. Lietuvos<br />
žemės ūkio universiteto bandymų stotyje, priemolio sekliai glėjiškame karbonatingame<br />
išplautžemyje – IDg8-k (Calc(ar)i-Epihypogleyic Luvisols – LVg-p-w-cc). D<strong>ir</strong>vožemis<br />
buvo neutralus (pH 6,6–7,2), vidutinio humusingumo (2,10–2,60 %), vidutinio<br />
147
kalingumo <strong>ir</strong> kalingas (108–192 mg kg -1 ), fosforingas <strong>ir</strong> didelio fosforingumo (154–221 mg<br />
kg -1 ), ben<strong>dr</strong>o azoto rasta 0,126–0,137 %.<br />
Tyrimai atlikti pagal schemą: A faktorius – burokėlių veislės: 1. ‘Kamuoliai 2’;<br />
2. ‘Bordo 237’, 3.‘Cilyn<strong>dr</strong>a’; B faktorius – tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“: 1. Netręšta; 2.<br />
Tręšta biojodžiu; 3. Tręšta „Biokal 1“.<br />
Burokėliai prieš sėją buvo patręšti kaliu <strong>dr</strong>uska (K 90<br />
). Biojodžiu (3 l ha -1 ) <strong>ir</strong> „Biokal 1“ (10<br />
l ha -1 ) trąšomis buvo tręšta augalams turint 3–4 tikruosius lapelius <strong>ir</strong> šakniavaisiams intensyviai<br />
augant (normos tos pačios).<br />
Ben<strong>dr</strong>as laukelio plotas 9(3 × 3) m 2 , apskaitinio – 4(2 × 2) m 2 . Laukeliai pakartojimuose<br />
išdėstyti rendomizuotai. D<strong>ir</strong>vožemio ėminiai agrocheminėms savybėms nustatyti imti pavasarį,<br />
prieš bandymų įrengimą, iš dviejų bandymo pakartojimų 0–20 cm gylio. D<strong>ir</strong>vožemio<br />
agrocheminės analizės atliktos LŽI Agrocheminių tyrimų centre, burokėlių biocheminė sudėtis<br />
nustatyta LŽŪU Chemijos kate<strong>dr</strong>os laboratorijoje. D<strong>ir</strong>vožemio pH nustatytas potenciometriniu<br />
(ISO 10390:2005), humusas – sauso deginimo (ISO 10694:1995), ju<strong>dr</strong>ieji fosforas <strong>ir</strong> kalis –<br />
A-L (GOST 26208-84), ben<strong>dr</strong>as azotas – Kjeldalio (ISO 11261:1995) metodais. Sausosios<br />
medžiagos nustatytos, kaitinant 105 °C temperatūroje iki nekintamos masės, nitratai – jonometriniu<br />
metodu.<br />
D<strong>ir</strong>va rudenį buvo suarta. Pavasarį, d<strong>ir</strong>vai pradžiūvus, du kartus kultivuota <strong>ir</strong> akėta. Kalio<br />
trąšos išbertos prieš sėją, įakėtos <strong>ir</strong> tą pačią dieną pasėti burokėliai. 2004 m. priešsėlis buvo<br />
žieminiai rapsai, 2005 <strong>ir</strong> 2006 m. – juodasis pūdymas.<br />
Duomenys statistiškai įvertinti dispersinės analizės metodu naudojant programą ANOVA<br />
(Tarakanovas, Raudonius, 2003).<br />
Rezultatai. Tyrimais nustatyta, kad burokėlių derlius <strong>ir</strong> kokybė priklausė nuo augintos<br />
burokėlių veislės <strong>ir</strong> tręšimo biologiniais preparatais biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“.<br />
Vidutiniais 2004–2006 m. tyrimų duomenimis didžiausias suminis burokėlių derlius (39,66<br />
t ha -1 ) gautas auginant veislės ‘Kamuoliai 2’, mažiausias – ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ burokėlius (2 lentelė).<br />
2 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka ekologiškai auginamų<br />
burokėlių suminiam derliui, t ha -1<br />
Table 2. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the total yield of red<br />
beet (t ha -1 )<br />
LŽŪU, 2004–2006 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2006<br />
Veislės Kontrolė<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
Cultivars Control<br />
An average of factor A<br />
‘Kamuoliai 2’ 37,48 40,98 40,51 39,66<br />
‘Bordo 237’ 37,00 39,72 40,06 38,93<br />
‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ 34,64 38,56 38,51 37,24<br />
B faktoriaus vidurkis 36,37 39,75 39,69<br />
Average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 0,76<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 0,62<br />
*A = veislės, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / * cultivars , ** use of biojodis and<br />
biokal<br />
148
Veislės ‘Kamuoliai 2’ burokėlių šakniavaisių suminis derlius gautas daug didesnis<br />
(2,42 t ha -1 , arba 6,50 proc. vnt.) nei ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislės, bet, lyginant su ‘Bordo 237’<br />
veislės burokėliais, esminių sk<strong>ir</strong>tumų negauta. ‘Bordo 237’ veislės burokėlių šakniavaisių<br />
suminis derlius buvo daug didesnis nei ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislės burokėlių.<br />
Patręšus burokėlius vegetacijos metu biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“, šakniavaisių suminis<br />
derlius iš esmės padidėjo (3,32–3,38 t ha -1 , arba 9,13–9,29 proc. vnt.), palyginti<br />
su netręštais burokėliais, bet, lyginant biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaką derliui, esminių<br />
suminio šakniavaisių derliaus sk<strong>ir</strong>tumų negauta.<br />
3 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka ekologiškai auginamų<br />
burokėlių prekiniam derliui, t ha -1<br />
Table 3. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the marketable yield of<br />
red beet (t ha -1 )<br />
LŽŪU, 2004–2006 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2006<br />
Veislės Kontrolė<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
Cultivars Control<br />
Average of factor A<br />
‘Kamuoliai 2’ 27,56 31,89 31,22 30,22<br />
‘Bordo 237’ 26,87 30,48 30,53 29,29<br />
‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ 24,63 28,73 28,79 27,38<br />
B faktoriaus vidurkis 26,35 30,73 30,18<br />
Average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 0,67<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 0,54<br />
*A = veislės, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / * cultivars , ** use of biojodis and<br />
biokal<br />
4 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka ekologiškai auginamų<br />
burokėlių prekinio derliaus išeigai, %<br />
Table 4. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the total yield output<br />
of organic red beet (%)<br />
LŽŪU, 2004–2006 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2006<br />
Veislės<br />
Kontrolė<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
Cultivars<br />
Control<br />
Average of factor A<br />
‘Kamuoliai 2’ 73,5 77,8 77,1 76,1<br />
‘Bordo 237’ 72,6 76,7 76,2 75,2<br />
‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ 71,1 74,5 74,8 73,5<br />
B faktoriaus vidurkis<br />
72,4 76,3 76,0<br />
Average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 6,62<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 5,67<br />
*A = veislės, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / * cultivars , ** use of biojodis and<br />
biokal<br />
149
Burokėlius nupurškus biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“, burokėlių šakniavaisių prekinis<br />
derlius labai padidėjo (3,83–4,38 t ha -1 , arba 14,54–16,62 proc. vnt.), palyginti su<br />
nepurkštais burokėliais. Biojodžiu nupurkštų burokėlių prekinis derlius buvo iš esmės<br />
didesnis (0,55 t ha -1 , arba 1,82 proc. vnt.) nei nupurkštų „Biokal 1“.<br />
Didžiausia gauta ‘Kamuoliai 2’ veislės burokėlių prekinio derliaus išeiga, mažiausia<br />
– ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislės. Burokėlių veislės neturėjo esminės įtakos burokėlių prekinio<br />
derliaus išeigai. Burokėlių tręšimas biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“ didino burokėlių šakniavaisių<br />
prekinio derliaus išeigą, bet tas padidėjimas buvo neesminis (4 lentelė).<br />
Daugiausia sausųjų medžiagų susikaupė ‘Kamuoliai 2’, veislės, o mažiausiai –<br />
‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislės burokėlių šakniavaisiuose (5 lentelė). ‘Kamuoliai 2’ veislės burokėlių<br />
šakniavaisiuose sausųjų medžiagų kiekis buvo iš esmės didesnis nei ‘Bordo 237’ <strong>ir</strong><br />
‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislių burokėliuose. Tarp visų t<strong>ir</strong>tų burokėlių veislių nustatyti esminiai<br />
sausųjų medžiagų kiekio sk<strong>ir</strong>tumai. Patręšus „Biokal 1“, sausųjų medžiagų kiekis<br />
burokėlių šakniavaisiuose padidėjo iš esmės, palyginti su nepurkštais burokėliais, bet,<br />
lyginant su biojodžiu tręštais burokėliais, esminių sk<strong>ir</strong>tumų negauta.<br />
Didžiausias nitratų kiekis (1021,0 mg kg -1 ) nustatytas ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislės burokėlių<br />
šakniavaisiuose, mažiausias (254,0 mg kg -1 ) – ‘Bordo 237’ veislės burokėliuose.<br />
‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislės burokėliuose nitratų susikaupė ženkliai daugiau nei ‘Bordo 237’<br />
<strong>ir</strong> ‘Kamuoliai 2’ veislių šakniavaisiuose. Tarp visų t<strong>ir</strong>tų burokėlių veislių nustatyti<br />
esminiai nitratų kiekio sk<strong>ir</strong>tumai.<br />
Patręšus burokėlius biojodžiu, nitratų kiekis burokėlių šakniavaisiuose iš esmės<br />
sumažėjo, o nupurškus „Biokal 1“ – iš esmės padidėjo, palyginti su nepurkštais burokėliais.<br />
Tręšimas biojodžiu nitratų kiekį burokėlių šakniavaisiuose iš esmės sumažino,<br />
palyginti su tręšimu „Biokal 1“.<br />
5 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka sausųjų medžiagų<br />
kiekiui ekologiškai augintų burokėlių šakniavaisiuose, %<br />
Table 5. Effect of biological preparations biojodis and biokal on the amount of <strong>dr</strong>y matters<br />
in root crops of organic red beet (%)<br />
LŽŪU, 2004–2006 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2006<br />
Veislės Kontrolė<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
Cultivars Control<br />
Average of factor A<br />
‘Kamuoliai 2’ 17,69 17,81 17,89 17,80<br />
‘Bordo 237’ 16,68 16,79 16,90 16,79<br />
Cilyn<strong>dr</strong>a 16,23 16,40 16,51 16,38<br />
B faktoriaus vidurkis 16,87 17,00 17,10<br />
Average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 0,24<br />
R 05 / LSD 05<br />
(B)** = 0,16<br />
*A = veislės, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / * cultivars , ** use of biojodis and<br />
biokal<br />
150
6 lentelė. Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka nitratų kiekiui ekologiškai<br />
augintų burokėlių šakniavaisiuose, mg kg -1<br />
Table 6. Effect of biological preparations on the amount of nitrate in red beet root crops,<br />
(mg kg -1 )<br />
Veislės<br />
Cultivars<br />
LŽŪU, 2004–2006 m. vidutiniai duomenys<br />
Test station at the Lithuanian University of Agriculture, 2004–2006<br />
Kontrolė<br />
Control<br />
Biojodis „Biokal 1“<br />
A faktoriaus vidurkis<br />
An average of factor B<br />
‘Kamuoliai 2’ 284 264 326 291,3<br />
‘Bordo 237’ 245 232 285 254,0<br />
‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ 1013 983 1067 1021,0<br />
B faktoriaus vidurkis 514,0 493,0 559,3<br />
An average of factor B<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(A)* = 20,24<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
(B)** = 16,16<br />
*A = veislės / cultivars, **B = biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ naudojimas / use of biojodis and biokal<br />
Aptarimas. Intensyvios žemd<strong>ir</strong>bystės sistemoje papildomas tręšimas vegetacijos<br />
metu, palyginti su visos normos išbėrimu pavasarį, burokėlių šakniavaisių derliui esminės<br />
įtakos neturėjo (Staugaitis, 1996). LSDI atliktais tyrimais nustatyta, kad, papildomai<br />
tręšiant t<strong>ir</strong>piomis trąšomis per lapus, esminio derliaus priedo, palyginti su papildomu<br />
tręšimu amonio salietra, negauta. Panašius duomenis, atlikdami tyrimus intensyvios<br />
žemd<strong>ir</strong>bystės sistemoje, gavo <strong>ir</strong> daugelis kitų tyrėjų (Bundinienė <strong>ir</strong> kt., 2007).<br />
LŽŪU bandymų stotyje atliktais tyrimai nustatyta, kad ekologinės žemd<strong>ir</strong>bystės<br />
sistemoje, burokėlius patręšus biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“, iš esmės padidėjo burokėlių<br />
ben<strong>dr</strong>as <strong>ir</strong> prekinis derlius, palyginti su netręštais burokėliais. Biojodis <strong>ir</strong> „Biokal 1“<br />
neturėjo esminės įtakos burokėlių prekinio derliaus išeigai.<br />
Intensyvios žemd<strong>ir</strong>bystės sistemoje papildomas tręšimas azotu <strong>ir</strong> kompleksinėmis<br />
trąšomis nedidina nitratų kiekio <strong>ir</strong> mažina cukraus kiekį (Staugaitis, 1996). Burokėlių<br />
šakniavaisių biocheminei sudėčiai didesnės įtakos turi meteorologinės sąlygos negu<br />
trąšos (Tarvydienė <strong>ir</strong> kt., 2003; Staugaitis, Dalangauskienė, 2005; Trani <strong>ir</strong> kt., 2005).<br />
Intensyviai auginant burokėlius, nustatyta, kad tarp veislių esminių nitratų kiekio<br />
sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta (Petronienė, Viškelis, 2004).<br />
Ekologinės žemd<strong>ir</strong>bystės sistemoje, burokėlius patręšus „Biokal 1“, iš esmės<br />
padidėjo sausųjų medžiagų kiekis burokėlių šakniavaisiuose, palyginti su netręštais,<br />
bet, lyginant su biojodžiu tręštais burokėliais, esminių sausųjų medžiagų kiekio sk<strong>ir</strong>tumų<br />
negauta. Patręšus burokėlius biojodžiu, nitratų kiekis burokėlių šakniavaisiuose<br />
iš esmės sumažėjo, o tręšiant „Biokal 1“ – iš esmės padidėjo.<br />
Intensyviai auginant burokėlius gerai sukultūrintuose lengvo priemolio d<strong>ir</strong>vose,<br />
didesnės trąšų normos dėsningai didino apvalius <strong>ir</strong> cilin<strong>dr</strong>inius šakniavaisius išauginančių<br />
burokėlių lapų <strong>ir</strong> ben<strong>dr</strong>ą augalų biomasę <strong>ir</strong> šakniavaisių derlių. Derlingiausi<br />
buvo ‘Pablo’ <strong>ir</strong> ‘Kamuoliai 2’ veislių burokėliai, nederlingi – cilin<strong>dr</strong>inius šakniavaisius<br />
išauginantys ‘Rocket’ veislės burokėliai (Staugaitis, Tarvydienė, 2004). Panašūs<br />
151
ezultatai yra gauti <strong>ir</strong> atlikus tyrimus LŽŪU bandymų stotyje. ‘Kamuoliai 2’ burokėlių<br />
prekinis derlius buvo iš esmės didesnis nei ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ <strong>ir</strong> ‘Bordo 237’ veislių, o ben<strong>dr</strong>as<br />
derlius iš esmės didesnis nei ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislės burokėlių.<br />
Išvados. 1. Didžiausias suminis <strong>ir</strong> prekinis burokėlių derlius bei prekinio derliaus<br />
išeiga gauti auginant veislės ‘Kamuoliai 2’ burokėlius. Iš esmės padidėjo ‘Kamuoliai 2’<br />
burokėlių prekinis derlius, palyginti su ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ <strong>ir</strong> ‘Bordo 237’ veislėmis, o ben<strong>dr</strong>as<br />
derlius – tik palyginti su ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislės burokėliais.<br />
2. ‘Kamuoliai 2’ burokėlių šakniavaisiuose susikaupė iš esmės daugiau sausųjų<br />
medžiagų nei veislių ‘Bordo 237’ <strong>ir</strong> ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ burokėliuose. ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ veislės burokėlių<br />
šakniavaisiuose susikaupė kur kas daugiau nitratų nei ‘Bordo 237’ <strong>ir</strong> ‘Kamuoliai 2’<br />
veislių šakniavaisiuose. Tarp visų t<strong>ir</strong>tų veislių nustatyti esminiai sausųjų medžiagų <strong>ir</strong><br />
nitratų kiekio sk<strong>ir</strong>tumai.<br />
3. Burokėlius patręšus biojodžiu <strong>ir</strong> „Biokal 1“, iš esmės padidėjo burokėlių suminis<br />
<strong>ir</strong> prekinis derlius, palyginti su netręštais burokėliais. Iš esmės padidėjo biojodžiu<br />
tręštų burokėlių prekinis derlius, palyginti su tręštais „Biokal 1“. Biojodis <strong>ir</strong> „Biokal 1“<br />
neturėjo esminės įtakos burokėlių prekinio derliaus išeigai.<br />
4. Burokėlius patręšus „Biokal 1“, iš esmės padidėjo sausųjų medžiagų kiekis<br />
šakniavaisiuose, palyginti su netręštais burokėliais, bet, lyginant su biojodžiu tręštais<br />
burokėliais, esminių sausųjų medžiagų kiekio sk<strong>ir</strong>tumų negauta. Patręšus burokėlius<br />
biojodžiu, iš esmės sumažėjo, o patręšus „Biokal 1“ iš esmės padidėjo, nitratų kiekis<br />
burokėlių šakniavaisiuose, palyginti su netręštais burokėliais. Patręšus biojodžiu,<br />
nitratų kiekis šakniavaisiuose iš esmės sumažėjo, palyginti su biologiniu preparatru<br />
„Biokal 1“ tręštais burokėliais.<br />
Gauta 2008 01 30<br />
Parengta spausdinti 2008 12 09<br />
Literatūra<br />
1. Bundinienė O., Viškelis P., Zalatorius V. 2007. Papildomo tręšimo per lapus įtaka<br />
raudonųjų burokėlių derliui <strong>ir</strong> šakniavaisių kokybei. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
26(1): 108–118.<br />
2. Ciavatta C., Benedetti A. 2001. Foliar fertilizers: legislative aspects in Europe.<br />
Acta Horticulture, 594: 87–91.<br />
3. Hag M. U., Mallarino A. P. 2000. Soybean yield and nutrient composition as<br />
affected by early season foliar fertilization. Agronomy journal, 92: 16–24.<br />
4. Karklelienė R. 2006. Morkų <strong>ir</strong> burokėlių lietuviškų veislių bei hibridų ypatumai<br />
ekologinėje <strong>ir</strong> intensyvioje daržininkystėje. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 25(4):<br />
193–200.<br />
5. Pekarskas J. 2005. Ekologinio ūkininkavimo įtaka d<strong>ir</strong>vožemio agrocheminėms<br />
savybėms <strong>ir</strong> augalų mitybos problemų sprendimas. Akademija.<br />
6. Pekarskas J., Kazlienė O., Gavenauskas A. 2006. Ekologinio ūkininkavimo plėtra<br />
<strong>ir</strong> perspektyvos Lietuvoje. Vadyba. Vakarų Lietuvos verslo kolegijos mokslo<br />
t<strong>ir</strong>iamieji darbai, 2(9): 1690150173.<br />
152
7. Pekarskas J., Kazlienė O., Gavenauskas A. 2007. Ekologinis ūkinkavimas<br />
Lietuvoje. Vadyba. Vakarų Lietuvos verslo kolegijos mokslo t<strong>ir</strong>iamieji darbai,<br />
2(11): 197–200.<br />
8. Pekarskas J., Krasauskas A., Šileikienė D. 2006. Biologinių preparatų biojodis<br />
<strong>ir</strong> biokal panaudojimas ekologiškų grūdų apvėlimui. Vadyba. Vakarų Lietuvos<br />
verslo kolegijos mokslo t<strong>ir</strong>iamieji darbai, 2(9): 174–178.<br />
9. Petronienė O. 2001. Burokėlių biologija <strong>ir</strong> auginimas. Akademija, Kėdainių r.<br />
10. Petronienė O., Viškelis P. 2004. Biochemical composition and preservation of<br />
various red beet cultivars. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 23(30): 89–97.<br />
11. Pieters J.H. 1986. Stikstofbemestingsadvies voor kroot geteeld in de vollegrond<br />
haren- Gr.<br />
12. Sliesaravičius A., Pekarskas J., Rutkovienė V., Baranauskis K. 2006. Grain yield<br />
and disease resistance of winter cereal varieties and application of biological<br />
agent in organic agriculture. Agronomy Research, 4: 371–378.<br />
13. Staugaitis G. 1996. Burokėlių tręšimo azotu sistema. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
15: 63–75.<br />
14. Staugaitis G., Dalangauskienė A. 2005. Vienanarių <strong>ir</strong> kompleksinių trąšų įtaka<br />
raudoniesiems burokėliams. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 24(2): 133–144.<br />
15. Staugaitis G., Tarvydienė A. 2004. Sėklų <strong>ir</strong> trąšų įtaka įva<strong>ir</strong>ių veislių tipų raudonųjų<br />
burokėlių derliui. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 23(1): 144–152.<br />
16. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLAT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija, Kėdainių r.<br />
17. Tarvydienė A., Staugaitis G., Viškelis P. 2003. Tręšimo intensyvumo <strong>ir</strong> sėklų<br />
normų įtaka įva<strong>ir</strong>ių veislių tipų raudonųjų burokėlių šakniavaisių kokybei.<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 22(4): 87–96.<br />
18. Trani P. E., Cantarella H., Tivelli S.W. 2005. Table beet yield depending on rates<br />
of ammonium sulphate applied as side <strong>dr</strong>essing. Horticultura Brasile<strong>ir</strong>a, 23(3):<br />
726–730.<br />
19. Дерюгин И. П., Кулюкин А. Н. 1998. Агрохимические основы системы<br />
удобрения овощных и плодовых культур. Москва.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Effect of biological preparations biojodis and biokal on yield and chemical<br />
composition of organically grown red beet<br />
J. Pekarskas<br />
Summary<br />
Investigation of the effect of biojodis and biokal on the yield and quality of different<br />
breeds of organically grown red beet carried out at the Test Station at the Lithuanian University<br />
of Agriculture in 2004–2005 has shown that the greatest total and marketable yield and the<br />
output of the marketable yield was obtained when the breed ‘Kamuoliai 2’ was grown. Growing<br />
153
‘Kamuoliai 2’ significantly (0.93–2.84 t ha -1 or 3.18–10.37 percentage units) increased the marketable<br />
yield, compared to ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ and ‘Bordo 237’, and the total yield increased only compared to<br />
‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ red beet. When growing ‘Kamuoliai 2’ significantly more <strong>dr</strong>y matters accumulated in<br />
root crops compared to red beet of ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ and ‘Bordo 237’. When growing ‘Cilyn<strong>dr</strong>a’ red beet<br />
significantly more nitrates accumulated in crop-roots compared to ‘Bordo 237’ and ‘Kamuoliai 2’.<br />
Significant differences of <strong>dr</strong>y matters and nitrates have been detected between all the breeds grown.<br />
Having sprayed red beet with biological preparations biokal and bijodis total and marketable<br />
yield of beetroots increased significantly (3.32–3.38 t ha -1 or 9.13–9.29 percentage<br />
units and 3.83–4.38 t ha -1 or 14.54–16.62 percentage units) compared to unsprayed red beet.<br />
having sprayed with biojodis marketable yield of red beet increased significantly compared<br />
to spraying with biokal. Neither biojodis nor biokal had a significant effect on the output of<br />
marketable beetroot yield. having red beet sprayed with biokal, the amount of <strong>dr</strong>y matters in<br />
roots increased significantly compared to unsprayed red beet however no significant differences<br />
were obtained compared to spraying with biojodis. Spraying with biokal significantly<br />
increased and spraying with bijodis significantly decreased the amount of nitrates in root<br />
crops compared to unsprayed red beet. Spraying with biojodis made a significant decrease<br />
in nitrates of root crops compared to spraying beetroots with a biological preparation biokal.<br />
Key words: biojodis, biokal, breeds, chemical composition, yield, red beet, organic<br />
farming.<br />
154
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP įtaka<br />
valgomosios morkos (Daucus carota L.) <strong>ir</strong> d<strong>ir</strong>vožemio<br />
produktyvumui<br />
Ona Bundinienė, Vytautas Zalatorius<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, LT–54333 Babtai, Kauno r.,<br />
el. paštas: o.bundiniene@lsdi.lt<br />
2005–2006 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto bandymų lauke, priesmėlio<br />
ant lengvo priemolio karbonatingajame sekliai glėjiškame išplautžemyje, t<strong>ir</strong>ta trąšų su<br />
nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP (prekinis trąšų pavadinimas Entec-Avant) įtaka ‘Samson’<br />
veislės morkos (Daucus carota L.) produktyvumo didėjimui <strong>ir</strong> produktyvumo bei d<strong>ir</strong>vožemio<br />
derlumo rodiklių kitimui. Sėklos norma – 0,8 mln. vnt. ha -1 daigių sėklų. Didžiausias suminis<br />
(70,1 t ha -1 ) <strong>ir</strong> standartinis (49,7 t ha -1 ) morkų šakniavaisių derliai bei geriausia standartinio<br />
derliaus išeiga (70,7 %) gauti tręšiant trąša su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP. Vienai tonai<br />
suminio derliaus išauginti, tręšiant vienanarėmis trąšomis, buvo sunaudota 6,0 kg maisto<br />
medžiagų (N + P 2<br />
O 5<br />
+ K 2<br />
O + Mg +S), tręšiant Cropcare 10 10 20 + mikroelementai – 4,8,<br />
tręšiant Entec-Avant 12 7 16 + mikroelementai + DMPP – 3,2 kg, o vienai tonai standartinės<br />
produkcijos gauti – atitinkamai 8,6; 7,2 <strong>ir</strong> 4,5 kg minėtų maisto medžiagų.<br />
Morkų šakniavaisių biometriniai rodikliai glaudžiai <strong>ir</strong> tiesiogiai susiję su derliumi.<br />
Morkų šakniavaisio skersmens didėjimas darė tiesioginę <strong>ir</strong> stiprią įtaką suminio (r = 0,73)<br />
<strong>ir</strong> standartinio (r = 0,70) derlių didėjimui. Masės didėjimo įtaka derliui buvo teigiama, bet<br />
gerokai silpnesnė (atitinkamai r = 0,28 <strong>ir</strong> r = 0,19), o ilgio įtaka – netgi neigiama (atitinkamai<br />
r = -0,68 <strong>ir</strong> r = -0,72).<br />
Tręšiant mineralinėmis trąšomis, maisto medžiagų kiekiai d<strong>ir</strong>vožemyje didėjo. Maisto<br />
medžiagų gausėjimas d<strong>ir</strong>vožemyje lėmė 60 % suminio derliaus <strong>ir</strong> 70 % standartinio derliaus.<br />
Trąšų įtaka suminio derliaus didėjimui buvo 33 %, standartinio – 21 %.<br />
Reikšminiai žodžiai: derlius, maisto medžiagos d<strong>ir</strong>vožemyje, nitrifikacijos inhibitorius<br />
DMPP, trąšos, valgomoji morka.<br />
Įvadas. Didelis suminis derlius, didelė standartinio derliaus išeiga, maži laikymo<br />
nuostoliai <strong>ir</strong> išlaikyta išorinė <strong>ir</strong> vidinė kokybė yra svarbiausi optimaliam derliui keliami<br />
reikalavimai. Augalų derlingumui įtakos turi d<strong>ir</strong>vožemio produktyvumas, kurį<br />
lemia aps<strong>ir</strong>ūpinimas maisto medžiagomis. Norint išlaikyti d<strong>ir</strong>vožemio produktyvumą<br />
<strong>ir</strong> išauginti gausų geros kokybės derlių, reikia jį tręšti. Augalų, taip pat <strong>ir</strong> morkų,<br />
derlingumas, jų prekinė vertė bei kokybė priklauso nuo naudojamų trąšų <strong>ir</strong> jų formų<br />
bei normų (Gaučienė, 2001; Liet. d<strong>ir</strong>vožemių ..., 1998, Staugaitis, Jurkšaitis 1994).<br />
155
Vienai tonai morkų šakniavaisių su atitinkamu kiekiu lapų išauginti sunaudojama<br />
3,2 kg azoto, 1,2 kg fosforo (P 2<br />
O 5<br />
), 5,0 kg kalio (K 2<br />
O), 1,9 kg kalcio (CaO) <strong>ir</strong> 0,9 kg<br />
magnio (MgO) (Дерюгин, Кулюкин, 1988). Parinkus optimalias trąšų normas, produktyviau<br />
pasisavinamos maisto medžiagos. Svarbiausia jų yra azotas. Tai labai ju<strong>dr</strong>us<br />
<strong>ir</strong> lengvai išplaunamas elementas, ypač nitratinė jo forma, todėl, esant nepalankioms<br />
meteorologinėms sąlygoms, galimi nemaži jo nuostoliai (Liet. d<strong>ir</strong>vožemių ....., 1998).<br />
Naujoji trąša su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP stabdo amoniakinio azoto v<strong>ir</strong>timą į<br />
nitratinį <strong>ir</strong> tokiu būdu pratęsia azoto veikimą bei sumažina jo išplovimo <strong>ir</strong> išgaravimo<br />
nuostolius (Hähndel, Zerulla, 2001, Serna <strong>ir</strong> kt., 2000), bet neturi įtakos d<strong>ir</strong>vožemio<br />
biologiniam aktyvumui (Zerulla <strong>ir</strong> kt., 2001). Trąšos sudėtyje yra 12 % N, 7 % P 2<br />
O 5<br />
,<br />
16 % K 2<br />
O, 4 % MgO, 5 % S, 0,02 % B, 0,01 % Zn, 0,8 % DMPP. Daugiau nei 80 %<br />
DMPP, esant įva<strong>ir</strong>iems temperatūros <strong>ir</strong> <strong>dr</strong>ėgmės režimams d<strong>ir</strong>vožemyje, išsidėsto <strong>ir</strong><br />
pasilieka 0–5 cm atstumu apie trąšos granulę, o 5–15 % – 5–20 cm atstumu (Azam<br />
<strong>ir</strong> kt., 2001). Amonio azoto (NH4-N) v<strong>ir</strong>timo nitratais laiko pratęsimas turėjo įtakos<br />
daržovių derliaus didėjimui (Jevnišek, 2001; Tlustos <strong>ir</strong> kt., 2002; Paschold <strong>ir</strong> kt.,<br />
2008). Teigiamas efektas ypač pas<strong>ir</strong>eiškia tose šalyse, kur iškrinta daug kritulių arba<br />
intensyviai laistoma, <strong>ir</strong> smėlio d<strong>ir</strong>vožemiuose (Pasda <strong>ir</strong> kt., 2001).<br />
Darbo tikslas – įvertinti trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP (prekinis trąšų<br />
pavadinimas Entec-Avant) įtaką valgomosios morkos produktyvumui, produktyvumo<br />
rodiklių <strong>ir</strong> d<strong>ir</strong>vožemio agrocheminių savybių kitimui <strong>ir</strong> palyginti jų veikimą su vienanarių<br />
<strong>ir</strong> kitų kompleksinių trąšų veikimu.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. 2005–2006 m. t<strong>ir</strong>ta trąšų su nitrifikacijos<br />
inhibitoriumi DMPP (prekinis trąšų pavadinimas Entec-Avant) įtaka ‘Samson’ veislės<br />
morkos (Daucus carota L.) produktyvumui, produktyvumo rodiklių <strong>ir</strong> d<strong>ir</strong>vožemio<br />
agrocheminių rodiklių pokyčiams. Tyrimai atlikti Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės<br />
institute, priesmėlio ant lengvo priemolio karbonatingajame sekliai glėjiškame<br />
išplautžemyje (IDg8-k / Calc(ar)i- Epihypogleyc Luvisols – LVg-p-w-cc). D<strong>ir</strong>vožemio<br />
armuo buvo 20–25 cm storio. D<strong>ir</strong>vožemis buvo mažo humusingumo, azotingumo,<br />
labai fosforingas, kalcingas <strong>ir</strong> magningas, vidutinio kalingumo <strong>ir</strong> kalingas, mažo <strong>ir</strong><br />
vidutinio sieringumo (1 lentelė). D<strong>ir</strong>vožemio pH – 7,55 (šarmiškas).<br />
1 lentelė. D<strong>ir</strong>vožemio agrocheminiai rodikliai prieš įrengiant bandymą<br />
Table 1. Soil agrochemical characteristics before layout of experiments<br />
Tyrimo metai<br />
Years of investigation<br />
pH KCl<br />
D<strong>ir</strong>vožemio agrocheminiai rodikliai<br />
Soil agrochemical indicises<br />
Babtai, 2005, 2006 m.<br />
P<br />
humusas N min., 2<br />
O 5<br />
K 2<br />
O Ca Mg<br />
humus, % kg ha -1 mg kg -1 d<strong>ir</strong>vožemio<br />
ju<strong>dr</strong>ioji<br />
agile S<br />
soil<br />
2005 7,5 1,52 56,9 348 131 5 400 1 110 5,2<br />
2006 7,6 1,53 60,5 335 191 10 850 2 880 8,2<br />
Vid.<br />
Average<br />
7,55 1,53 58,7 341,5 161 8 125 1 995 6,7<br />
156
‘Samson’ veislės morkos buvo augintos vagotame pav<strong>ir</strong>šiuje, išsėjant į hektarą<br />
800 tūkst. vnt. daigių sėklų. Sėjos schema – 62 + 8 cm (8 cm pločio juostelėje sėklos<br />
išbarstytos pakrikai). Morkų priešsėlis – kopūstai. Daržovių priežiūros darbai atlikti<br />
pagal LSDI priimtas technologijas. Augalai bandymo schemoje nurodytomis trąšomis<br />
buvo tręšti tik prieš sėją.<br />
Bandymo schema:<br />
1. Be trąšų (kontrolė)<br />
2. Vienanarės trąšos, remiantis agrocheminių d<strong>ir</strong>vožemio tyrimų duomenimis<br />
(N 60<br />
P 60<br />
K 120<br />
)<br />
-1<br />
3. Cropcare 10 10 20 + mikroelementai, išberiant 600 kg ha trąšos<br />
(N 60<br />
P 60<br />
K 120<br />
)<br />
4. Trąša su nitrifikacijos inhibitoriumi Entec-Avant 12 7 16 + mikroelementai<br />
+ DMPP, išberiant 500 kg ha -1 trąšos (N 60<br />
P 35<br />
K 80<br />
)<br />
P<strong>ir</strong>mame variante morkos augintos be trąšų <strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>tas d<strong>ir</strong>vožemio derlumo poveikis<br />
morkų derliui. Antrame variante morkos prieš sėją tręštos amonio salietra (34 % N),<br />
granuliuotu superfosfatu (20 % P 2<br />
O 5<br />
, 12 % S) <strong>ir</strong> kalio magnezija (30 % K 2<br />
O, 9 % MgO<br />
<strong>ir</strong> 20 % S). Trečiame variante morkos tręštos kompleksine trąša su mikroelementais<br />
– Cropcare 10 10 20 (be minėtų NPK, joje dar yra MgO (4,15 %), S (11 %) <strong>ir</strong> mikroelementų<br />
(B, Cu, Fe, Mn, Mo, Zn, Se). Ketv<strong>ir</strong>tame variante augalai tręšti trąša su nitrifikacijos<br />
inhibitoriumi DMPP - Entec-Avant 12 7 16. Joje be minėtų NPK dar yra 4 %<br />
MgO, 5 % S, 0,02 % B, 0,01 %Zn <strong>ir</strong> 0,8 % DMPP (3,4 - dimetilpyrazilfosfatas).<br />
Pradinis laukelio plotas – 15 m 2 (ilgis – 5 m, plotis – 3 m), apskaitinis – 4,2 m 2<br />
(ilgis – 3 m, plotis – 1,4 m). Bandymo variantai kartoti po keturis kartus.<br />
Morkos nuimtos techninės brandos tarpsnio. Imant derlių nustatyti šakniavaisio<br />
produktyvumo rodikliai (šakniavaisio masė, jo ilgis <strong>ir</strong> skersmuo).<br />
Nuėmus derlių buvo paimti d<strong>ir</strong>vožemio ėminiai mitybos elementų pokyčiams<br />
d<strong>ir</strong>vožemyje, naudojant sk<strong>ir</strong>tingas trąšas, išt<strong>ir</strong>ti. Nustatyta: pHKCl – potenciometriniu<br />
(ISO 10390:2005), humusas (%) – sauso deginimo (ISO 10694:1995), ju<strong>dr</strong>ieji P 2<br />
O 5<br />
<strong>ir</strong><br />
K 2<br />
O (mg kg -1 ) – Egnerio-Rimo-Domingo (A-L, Gost 26208-84), mineralinis azotas<br />
(mg kg -1 ) – jonometriniu, kalcis <strong>ir</strong> magnis (mg kg -1 ) – atominės absorbcijos, spektrometriniu<br />
(SVP D-06) metodais. Analizės atliktos LŽI Agrocheminių tyrimų centre.<br />
Duomenų patikimumas įvertintas vienfaktorinės dispersinės analizės metodu,<br />
naudojant programa ANOVA, ryšys tarp atsk<strong>ir</strong>ų rodiklių – koreliacinės regresinės<br />
analizės, tarpusavio ryšių pobūdis <strong>ir</strong> stiprumas – statistinės takų koeficientų analizės<br />
metodais, naudojant programą STAT_ENG (Tarakanovas, Raudonius, 2003).<br />
Meteorologinės sąlygos. 2005 m. gegužės, b<strong>ir</strong>želio <strong>ir</strong> rugpjūčio mėnesiai,<br />
ypač rugpjūtis, buvo vėsesni <strong>ir</strong> <strong>dr</strong>ėgnesni, negu rodo daugiamečiai vidutiniai rodikliai<br />
(2 lentelė). 2006 m. oro temperatūra p<strong>ir</strong>muosius du mėnesius buvo artima daugiametei,<br />
tačiau per abu mėnesius iškrito vidutiniškai 42 % daugiametės kritulių normos, o<br />
rugpjūtis buvo šiltesnis, bet labai lietingas (kritulių iškrito 2,3 karto daugiau už daugiametę<br />
normą). Abejų bandymo metų liepos mėnesiai buvo karšti (oro temperatūra<br />
1,5 °C aukštesnė už daugiametę vidutinę) <strong>ir</strong> labai sausi, ypač 2005 m., kai iškrito tik<br />
5,3 % daugiametės mėnesio kritulių normos. Abejų bandymo metų rugsėjo mėnesiai<br />
taip pat buvo šiltesni, bet 2005 m. – sausi (kritulių iškrito 67 % daugiametės kritulių<br />
normos), o 2006 m. – lietingi (kritulių iškrito 2,8 karto daugiau negu daugiamečiai<br />
157
odikliai). Augalų vegetacijos laikotarpis 2005 m. buvo šiltas <strong>ir</strong> prilygo vidutiniam<br />
daugiamečiam. 2006 m. augalų vegetacijos laikotarpis buvo šiltesnis <strong>ir</strong> <strong>dr</strong>ėgnesnis<br />
už vidutinį daugiametį. Vidutinė oro temperatūra buvo 1,3 °C aukštesnė už vidutinę<br />
daugiametę, o kritulių iškrito 8,5 mm daugiau negu daugiametis vidurkis.<br />
2 lentelė. Meteorologinės sąlygos vegetacijos metu<br />
Table 1. Meteorological conditions during plants vegetation<br />
Kauno meteorologinės stoties 2005–2006 m. duomenys<br />
Data of Kaunas Meteorological Station, 2005–2006<br />
Mėnuo<br />
Month<br />
Gegužė<br />
May<br />
B<strong>ir</strong>želis<br />
June<br />
Liepa<br />
July<br />
Rugpjūtis<br />
August<br />
Rugsėjis<br />
September<br />
Spalis<br />
October<br />
Vidurkis<br />
Mean<br />
Oro temperatūra<br />
A<strong>ir</strong> temperature, °C<br />
Daugiametis<br />
vidurkis<br />
Perennial<br />
mean, °C<br />
Krituliai<br />
Precipitation, mm<br />
2005 m. 2006 m. 2005 m. 2006 m.<br />
Daugiametis<br />
vidurkis<br />
Perennial<br />
mean, mm<br />
11,3 11,9 12,0 65,4 23,8 43,8<br />
14,8 16,3 16,5 66,6 13,8 51,2<br />
19,1 19,3 17,7 3,8 30,2 71,3<br />
14,7 17,5 16,4 109,4 173,4 74,6<br />
12,8 14,5 12,0 19,9 83,0 29,7<br />
7,1 9,7 7,1 47,0 48,0 50,5<br />
13,3 14,9 13,6 52,0 62,0 53,5<br />
Rezultatai. Morkų prekinė vertė nustatoma pagal maksimalų šakniavaisio<br />
skersmenį arba jo masę be lapų. Subrendusių morkų šakniavaisiai, atitinkantys I<br />
klasę, turi būti ne mažesni kaip 20 mm, rūšiuojant juos pagal skersmenį, <strong>ir</strong> sverti ne<br />
mažiau kaip 50 g, jei rūšiuojama pagal masę. Ekstra klasės šakniavaisiai turi būti ne<br />
didesni kaip 45 mm, jei rūšiuojama pagal skersmenį, <strong>ir</strong> sverti ne daugiau kaip 200 g,<br />
rūšiuojant pagal masę. Visi šakniavaisiai turi būti tipingi veislei, neįskilę <strong>ir</strong> neįtrūkę<br />
(Privalomieji ..., 2003).<br />
Naudotos trąšos teigiamai veikė morkų šakniavaisių produktyvumo rodiklius<br />
(1 pav.). Tręštų morkų šakniavaisio masė, palyginti su augintais be trąšų, padidėjo<br />
vidutiniškai 18,2 g, skersmuo – 2,2 mm, o ilgis – 4,7 mm. Didžiausios masės <strong>ir</strong> ilgio<br />
šakniavaisiai išaugo tręšiant trąša su nitrifikacijos inhibitoriumi Entec 12 7 16 +<br />
mikroelementai + DMPP. Palyginti su tręštų vienanarėmis trąšomis morkų šakniavaisiais,<br />
šakniavaisio masė padidėjo 9,5 g (8,5 %), ilgis – 6,6 mm (4,1 %), palyginti<br />
su tręštų Cropcare 10 10 20 + mikroelementai – atitinkamai 7,1 g (6,2 %) <strong>ir</strong> 6,7 g<br />
(4,2 %). Didžiausias morkos skersmuo buvo tręšiant vienanarėmis trąšomis, tačiau<br />
esminių sk<strong>ir</strong>tumų, lyginant su tręšimu Cropcare 10 10 20 + mikroelementai <strong>ir</strong> Entec-<br />
Avant 12 7 16 + mikroelementai + DMPP, nenustatyta.<br />
158
1 pav. Trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP įtaka morkų šakniavaisių produktyvumo<br />
rodiklių kitimui<br />
Babtai, vidutiniai 2005–2006 m. duomenys<br />
Fig. 1. Influence of fertilizers with nitrification inhibitor DMPP on productivity indices of<br />
carrot crop root<br />
Babtai, average 2005–2006<br />
Šakniavaisio skersmens didėjimui teigiamos įtakos turėjo kalcio (r = 0,53) <strong>ir</strong><br />
magnio (r = 0,76) kiekių d<strong>ir</strong>vožemyje didėjimas bei išbertos trąšos (r = 0,51, 19 %).<br />
Jų įtaka sudarė atitinkamai 20, 29 <strong>ir</strong> 19 %. Mineralinio azoto, ju<strong>dr</strong>iųjų fosforo bei kalio<br />
<strong>ir</strong> sieros įtaka buvo neigiama <strong>ir</strong> labai silpna. Trąšose esančių maisto medžiagų suminis<br />
(N + P 2<br />
O 5<br />
+ K 2<br />
O + Mg +S) kiekis taip pat turėjo įtakos morkos šakniavaisio skersmens<br />
didėjimui (r = 0,49) <strong>ir</strong> sudarė 19 % (trąšų azoto r = 0,46, trąšų fosforo r = 0,46, kalio<br />
r = 0,47, magnio r = 0,50 <strong>ir</strong> sieros r = 0,46).<br />
Šakniavaisio masės didėjimą teigiamai, bet silpnai veikė kalcio (r = 0,32), magnio<br />
(r = 0,26) <strong>ir</strong> sieros (r = 0,20) kiekių d<strong>ir</strong>vožemyje didėjimas. Ši įtaka buvo atitinkamai 19,<br />
16 <strong>ir</strong> 12 %. Išbertų trąšų (r = 0,55; 33 %) <strong>ir</strong> trąšose esančių maisto medžiagų suminio<br />
kiekio (r = 0,58; 33 %) įtaka buvo gana stipri (trąšų azoto r = 0,75, fosforo r = 0,55,<br />
kalio r = 0,60, magnio r = 0,54 <strong>ir</strong> sieros r = 0,28).<br />
Šakniavaisis ilgėjo didėjant mineralinio azoto (r = 0,45; 19 %) <strong>ir</strong> sieros (r = 0,43;<br />
18 %) kiekiams, o kalcio (r = - 0,59) <strong>ir</strong> magnio (r = - 0,70) įtaka buvo neigiama <strong>ir</strong><br />
sudarė atitinkamai 25 <strong>ir</strong> 30 %. Mineralinių trąšų ar trąšose esančių maisto medžiagų<br />
įtaka buvo teigiama, bet nedidelė.<br />
Taip pat buvo nustatyta, kad, didėjant morkos šakniavaisio masei, didėja jo<br />
skersmuo (1) <strong>ir</strong> ilgis (2):<br />
Y = 2,56 + 3,55x, r = 0,49 ± 0,16; t = 1,37; Ft = 9,58** (1)<br />
Y = 27,15 + 0,54x, r = 0,42 ± 0,16; t = 1,00, Ft = 6,56* (2)<br />
159
Sutartiniai ženklai / Used symbols:<br />
r – koreliacijos koeficientas / coefficient of correlation,<br />
t – Stjudento t-testo kriterijus (sk<strong>ir</strong>tumo patikimumo kriterijus / statistic derived in<br />
student t-test,<br />
Ft – Fišerio kriterijus / variance ratio (Ftest),<br />
R 05<br />
– mažiausias esminis sk<strong>ir</strong>tumas / LSD 05<br />
– least significant difference,<br />
* – patikimumas, esant 95 % tikimybės lygiui / data significant at P ≤ 0.05 probability<br />
level,<br />
** – esant 99 % tikimybės lygiui/ at P ≤ 0.01 probability level.<br />
Morkų šakniavaisių produktyvumo rodikliai glaudžiai <strong>ir</strong> tiesiogiai susiję su derliumi.<br />
Morkų šakniavaisio skersmens didėjimas turėjo tiesioginės <strong>ir</strong> stiprios įtakos<br />
suminio (r = 0,73) <strong>ir</strong> standartinio (r = 0,70) derlių didėjimui. Morkos šakniavaisio<br />
masės didėjimo įtaka buvo teigiama, bet gerokai silpnesnė (atitinkamai r = 0,28 <strong>ir</strong><br />
r = 0,19), o ilgio įtaka – netgi neigiama (atitinkamai r = -0,68 <strong>ir</strong> r = -0,72).<br />
Tręšiant vienanarėmis trąšomis, suminis derlius, palyginti su augintų be trąšų<br />
morkų derliumi, padidėjo 5,4 t ha -1 , tręšiant Cropcare 10 10 20 + mikroelementai – 8,9<br />
t ha -1 , tręšiant Entec 12 7 16 + mikroelementai + DMPP – 10,3 t ha -1 (2 pav.).<br />
2 pav. Trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP įtaka<br />
valgomųjų morkų derliui <strong>ir</strong> prekinio derliaus išeigai<br />
Babtai, vidutiniai 2005–2006 m. duomenys<br />
Fig. 2. Influence of fertilizers with nitrification inhibitor DMPP<br />
on yield of carrots and output of marketable yield<br />
Babtai, average 2005–2006<br />
Pagrindinis rodiklis, rodantis tręšimo svarbą <strong>ir</strong> trąšų tinkamumą, yra prekinis<br />
derlius <strong>ir</strong> jo kiekis ben<strong>dr</strong>ojoje produkcijoje. Standartinis morkų šakniavaisių derlius<br />
nuo trąšų padidėjo vidutiniškai 7,5 t ha -1 (17,8 %), tačiau standartinio derliaus išeiga<br />
nedidėjo. Didžiausias standartinis šakniavaisių derlius <strong>ir</strong> standartinio derliaus išeiga<br />
160
gauti tręšiant morkas Entec 12 7 16 + mikroelementai + DMPP. Morkų standartinis<br />
derlius, palyginti su augintų be trąšų derliumi, padidėjo 7,5 t ha -1 (17,8 %). Tręšimas<br />
tiek vienanarėmis, tiek kompleksinėmis Cropcare 10 10 20 + mikroelementai trąšomis<br />
davė beveik vienodus standartinius derlius. Jie buvo 3,5–4,3 t ha -1 mažesni už gautus<br />
tręšiant Entec 12 7 16 + mikroelementai + DMPP. Standartinio derliaus išeiga sumažėjo<br />
atitinkamai 1,3–3,7 %.<br />
Vienai tonai suminio derliaus išauginti, tręšiant vienanarėmis trąšomis, buvo sunaudota<br />
6,0 kg maisto medžiagų (N + P 2<br />
O 5<br />
+ K 2<br />
O + Mg +S), tręšiant Cropcare 10 10 20 +<br />
mikroelementai – 4,8, tręšiant Entec 12 7 16 + mikroelementai + DMPP – 3,2 kg, o<br />
vienai tonai standartinės produkcijos gauti – atitinkamai 8,6; 7,2 <strong>ir</strong> 4,5 kg minėtų<br />
maisto medžiagų.<br />
Maisto medžiagų gausėjimas d<strong>ir</strong>vožemyje turėjo įtakos suminio <strong>ir</strong> standartinio<br />
derlių didėjimui. Suminis derlius didėjo didėjant kalcio (r = 0,91) <strong>ir</strong> magnio (r = 0,96)<br />
kiekiams d<strong>ir</strong>vožemyje. Išbertos trąšos taip pat didino derlių (r = 0,41). Minėtų maisto<br />
medžiagų kiekių d<strong>ir</strong>vožemyje įtaka standartiniam morkų derliui taip pat buvo stipri <strong>ir</strong><br />
teigiama (atitinkamai r = 0,81, r = 0,92). Mineralinio azoto kiekio didėjimas d<strong>ir</strong>voje<br />
turėjo neigiamos įtakos suminio (r = -0,51) <strong>ir</strong> standartinio (r = -0,59) derlių didėjimui.<br />
Trąšose esančios maisto medžiagos didino suminį derlių 33 %, standartinį – 21 %, o<br />
d<strong>ir</strong>vožemyje esančios maisto medžiagos – atitinkamai apie 60 <strong>ir</strong> 70 %.<br />
Visos naudotos mineralinės trąšos didino maisto medžiagų susikaupimą d<strong>ir</strong>vožemyje<br />
(3 lentelė). Tręšiant vienanarėmis trąšomis, rudenį, nuėmus morkų derlių, d<strong>ir</strong>vožemyje<br />
rasti didžiausi mineralinio azoto <strong>ir</strong> ju<strong>dr</strong>iosios sieros, o tręšiant Cropcare 10 10 20 –<br />
ju<strong>dr</strong>iojo kalio, kalcio <strong>ir</strong> magnio kiekiai. Sieros kiekiai, tręšiant vienanarėmis trąšomis,<br />
galėjo didėti dėl to, kad nemažai šio elemento yra granuliuotame superfosfate (12 %)<br />
<strong>ir</strong> kalio magnezijoje (20 %) (Liet. d<strong>ir</strong>vož.... 1998; Кулаковская, 1978).<br />
3 lentelė. Trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP įtaka d<strong>ir</strong>vožemio agrocheminių<br />
savybių kitimui<br />
Table 3. Influence of fertilizers with nitrification inhibitor DMPP on exchange of soil<br />
agrochemical properties<br />
Tręšimo variantai<br />
Fertilization<br />
Babtai, vidutiniai 2005–2006 m. duomenys<br />
Babtai, average 2005–2006<br />
D<strong>ir</strong>vožemio agrocheminės savybės<br />
Soil agrochemical properties<br />
ju<strong>dr</strong>ieji<br />
N min.,<br />
agile, mg kg<br />
kg ha -1<br />
-1<br />
P 2<br />
O 5<br />
K 2<br />
O Ca Mg S<br />
39,5 366 96 6 570 2 172 3,5<br />
Be trąšų<br />
Without fertilizer<br />
Vienanarės trąšos<br />
60,8 360 103 8 300 2 440 7,0<br />
Monomial fertilizers<br />
Cropcare 10 10 20, 600 kg ha -1 45,9 404 131 9 950 2 575 6,2<br />
Entec 12 7 16, 500 kg ha -1 45,5 378 102 9 399 2 472 6,0<br />
161
Kompleksinėje trąšoje Cropcare 10 10 20 minėto elemento yra 11 %, trąšoje su<br />
amonio stabilizatoriumi Entec-Avant – 5 % (www.compo.de). Nors d<strong>ir</strong>vožemis labai<br />
turtingas kalcio <strong>ir</strong> magnio, tačiau šie elementai yra antagonistai <strong>ir</strong> augalai jų nepasisavina<br />
(Liet. d<strong>ir</strong>vož...., 1998; Кулаковская, 1978; Томсон, Троу, 1982; Барбер, 1988).<br />
Aptarimas. D<strong>ir</strong>va morkoms auginti tręšiama tik mineralinėmis trąšomis.<br />
Atsižvelgiant į maisto medžiagų kiekį d<strong>ir</strong>vožemyje, morkoms duodama 60–90 kg ha -1<br />
N, 90–120 kg ha -1 P <strong>ir</strong> 160–200 kg ha -1 K (Gaučienė, 2001). Italijoje atliktų tyrimų<br />
duomenimis (morkų veislės ‘Bolero’ <strong>ir</strong> ‘Tini’), tręšiant morkas 200 kg/ha -1 N (per du<br />
kartus), 33 kg ha -1 P <strong>ir</strong> 123 kg ha -1 K, padidėjo jų derlius <strong>ir</strong> pagerėjo kokybė (Beni <strong>ir</strong> kt.,<br />
2001). JAV atliktų tyrimų duomenimis tinkamiausios trąšų normos morkoms – 60, 30,<br />
125 kg ha -1 NPK (Rubatzky <strong>ir</strong> kt., 1999). Mūsų tyrimų duomenys parodė, kad, tręšiant<br />
morkas vienanarėmis trąšomis N 60<br />
P 60<br />
K 120<br />
, suminis šakniavaisių derlius, palyginti su<br />
augintų be trąšų derliumi, padidėjo 5,4 t ha -1 , arba 9,0 %, standartinio – 3,2 t ha -1 , arba<br />
7,5 %, o standartinio derliaus išeiga šiek tiek sumažėjo.<br />
Lenkijoje atliktų tyrimų duomenys rodo, kad tręšimas kompleksinėmis trąšomis didina<br />
morkų derlių, palyginti su auginamomis be trąšų (Sady, Rożek, 2001). Z<strong>dr</strong>avkovic<br />
<strong>ir</strong> kitų (Z<strong>dr</strong>avkovic <strong>ir</strong> kt., 1997) tyrimų duomenimis mėšlu tręštos morkos išaugino<br />
48,4 t ha -1 , kalcio amonio nitratu – 41,5 t ha -1 <strong>ir</strong> NPK 15 15 15 mišiniu – 41,5 t ha -1<br />
derlių. Mūsų bandymuose tręšiant morkas kompleksinėmis trąšomis gauti vidutiniškai<br />
4,2 t ha -1 suminio <strong>ir</strong> 2,6 t ha -1 standartinio derliaus priedai, palyginti su vienanarėmis<br />
trąšomis tręštomis morkomis.<br />
Įva<strong>ir</strong>iose Europos šalyse atliktų tyrimų rezultatai parodė, kad, tręšiant trąšomis<br />
su DMPP, javų derlius padidėjo 0,24–0,29 t ha -1 , bulvių – 1,9 t ha -1 , cukrinių runkelių<br />
– 0,24 t ha -1 , morkų biomasės – 4,9 t ha -1 , svogūnų – 1,9 t ha -1 , ridikėlių – 4,6 t ha -1 ,<br />
salotų – 1,4 t ha -1 (Hähndel, Zerulla, 2001). Morkos, kaip ilgo vegetacijos laikotarpio<br />
daržovės, tręštos trąšomis su azoto inhibitoriumi, davė didesnį derlių (Tlustos <strong>ir</strong> kt.,<br />
2002). Mūsų tyrimų rezultatai parodė, kad trąšomis su azoto inhibitoriumi tręštų<br />
morkų suminis derlius, palyginti su tręštomis kompleksine trąša Cropcare 10 10 20<br />
+ mikroelementai, padidėjo 1,4 t ha -1 (2,0 %), standartinis derlius – 3,5 t ha -1 (7,6 %),<br />
standartinio derliaus išeiga – 3,6 %, o palyginti su tręštomis vienanarėmis trąšomis –<br />
atitinkamai 4,9 t ha -1 (7,5 %), 4,3 t ha -1 (9,5 %) <strong>ir</strong> 1,2 %.<br />
Taikant intensyvias augalų auginimo technologijas, derliaus priedai gaunami panaudojus<br />
mažesnį ar tą patį trąšų kiekį arba sumažinus tręšimų skaičių (Trenkel, 1997;<br />
Ebertseder, Kurpjuweit, 1999). Mūsų bandymuose vienai tonai standartinio derliaus<br />
išauginti, tręšiant Entec 12 7 16 + mikroelementai + DMPP, buvo sunaudota 4,5 kg<br />
maisto medžiagų (N + P 2<br />
O 5<br />
+ K 2<br />
O + Mg +S), tręšiant Cropcare 10 10 20 + mikroelementai<br />
– 2,7 kg, o tręšiant vienanarėmis trąšomis – 4,1 kg daugiau. Trąšose esančios<br />
maisto medžiagos didino suminį derlių 33 %, standartinį – 21 %, o d<strong>ir</strong>vožemyje esančios<br />
maisto medžiagos – atitinkamai apie 60 <strong>ir</strong> 70 %. Kulakovskaja ((Кулаковская, 1978)<br />
nurodo, kad maisto medžiagų kiekis d<strong>ir</strong>vožemyje turi įtakos d<strong>ir</strong>vožemio našumui <strong>ir</strong><br />
lemia 50–60 % augalų derlingumo.<br />
Išvados. 1. Morkų šakniavaisių standartinis derlius, tręšiant Entec-Avant 12 7 16 +<br />
mikroelementai + DMPP, buvo 49,7 t ha -1 , jo išeiga – 70,7 %, tręšiant Cropcare 10 10 20 +<br />
mikroelementai – atitinkamai 46,2 t ha -1 <strong>ir</strong> 67,3 %, tręšiant vienanarėmis trąšomis –<br />
atitinkamai 45,4 t ha -1 <strong>ir</strong> 69,7 %, o auginant be trąšų – atitinkamai 42,2 t ha -1 <strong>ir</strong> 70,6 %.<br />
Trąšų įtaka suminio derliaus didėjimui buvo 33 %, standartinio – 21 %.<br />
2. Didžiausios masės <strong>ir</strong> ilgio šakniavaisiai išaugo tręšiant Entec-Avant 12 7 16 +<br />
mikroelementai + DMPP. Didėjant šakniavaisio masei, didėjo skersmuo (r = 0,49) <strong>ir</strong><br />
ilgis (r = 0,42).<br />
162
3. Tręšiant mineralinėmis trąšomis, maisto medžiagų kiekis d<strong>ir</strong>vožemyje didėjo.<br />
Maisto medžiagų gausėjimas d<strong>ir</strong>vožemyje lėmė 60 % suminio derliaus <strong>ir</strong> 70 % standartinio<br />
derliaus.<br />
Gauta 2008 11 24<br />
Parengta spausdinti 2008 12 15<br />
Literatūra<br />
1. Azam F., Benckiser G., Müller C., Ottow J. 2001. Release, movement and recovery<br />
of 3.4-dimethylpyrazole phosphate (DMPP), ammonium and nitrate from<br />
stabilized nitrogen granules in a salty clay soil under laboratory conditions.<br />
Biology and fertility of soils, 34(20): 118–125.<br />
2. Beni C., Neri U., Felici B., M<strong>ir</strong>aglia R. 2001. Fertilizer use in carrots in Central<br />
Italy. Informatore Agrario, 57(18): 71–74.<br />
3. Ebertseder T., Kurpjuweit H. 1999. Bewertung der Arbeitsersparnis durch den<br />
Einsatz von ENTEC-Düngern. In: Düngen mit einer neun Technologie Innovation<br />
in der Düngung ENTEC. Proceedings of a scientific colloquium. 17–18 May<br />
1999, BASF Agricultural Center, Limburgerhof, 83–87.<br />
4. Gaučienė O. 2001. Morkos. Babtai.<br />
5. Hähndel R, Zerulla W. 2001. Effects of ammonium-stabilized N-fertilizers on<br />
yield and quality of vegetables. Acta Horticulturae, 563: 81–86.<br />
6. Jevnišek A. 2001. Mineral fertilizer Entec. Sodobno Kmitijstvo, 34(4): 192–196.<br />
7. Lietuvos d<strong>ir</strong>vožemių agrocheminės savybės <strong>ir</strong> jų kaita. 1998. J. Mažvila (sudaryt.).<br />
Kaunas.<br />
8. Paschold P.J., Artelt B., Hermann G. 2008. Effect of the stabilized nitrogen<br />
fertilizer Entec 26 on the yield of asparagus (Asparagus officinalis L). Acta<br />
Horticulturae, 776: 111–116.<br />
9. Pasda G., Händel R., Zerulla V. 2001. Effect of fertilizers with the new nitrification<br />
inhibitor DMPP (3,4 dimethylpyrazole phosphate) on yield and quality of<br />
agricultural and horticultural crops. Biology and fertility of soils, 34(2): 85–97.<br />
10. Privalomieji kokybės reikalavimai šviežiems vaisiams <strong>ir</strong> daržovėms. 2003.<br />
P. Viškelis (sudaryt.). Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas. Babtai.<br />
11. Rubatzky V. E., Qu<strong>ir</strong>os C. F., Simon P. W. 1999. Carrots and related vegetable<br />
umbelliferae. USA, Wallingford.<br />
12. Sady W., Roźek S. 2001. Usefulness of multicomponent fertilizers in carrot nutrition.<br />
Vegetable crops research bulletin., 54: 55–59.<br />
13. Serna M. D., Banuls J., Quinones A., Primo-Milo E., Legaz F. 2000. Evaluation of<br />
3,4-dimethylpyrazole phosphate as a nitrification inhibitor in a Citrus-cultivated<br />
soil. Biology and fertility of soils, 32: 41–47.<br />
14. Staugaitis G., Jurkšaitis J. 1994. Daržovių tręšimas. Diena, Vilnius.<br />
15. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė, taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija.<br />
16. The fertilizer innovation. The new nitrogen technology. http: www.compo.de<br />
17. Tlustos P., Pavlikova D., Balik J., Vanek V. 2002. The uptake of nitrogen released<br />
from slow release N fertilizers by radish, lettuce and carrot. Acta Horticulture,<br />
571: 127–134.<br />
163
18. Trenkel M. 1997. Improving fertilizer use efficiency controlled-release and stabilized<br />
fertilizers in agriculture. International fertilizer industry association, Paris.<br />
19. Zerulla W., Barth T., Dressel J., Erhardt K., Horchler von Locquenghien K., Pasda<br />
G., Rädle M., Wissemeier A. 2001. 3,4-dimethylpyrazole phosphate (DMPP) – a<br />
new nitrification inhibitor for agriculture and horticulture. Biology and fertility<br />
of soils, 34(2): 79–84.<br />
20. Z<strong>dr</strong>avkovic M., Damjanovic M., Corokalo D. 1997. The influence of fertilization<br />
on yield of different carrot varieties. Acta Horticulturae, 462: 93–96.<br />
21. Барбер С. А. 1988. Биологическая доступность питательных веществ в<br />
почве. Москва.<br />
22. Дерюгин И. П., Кулюкин А. Н. 1988. Агрохимические основы системы<br />
удобрения овощных и плодовых культур. Москва.<br />
23. Кулаковская Т. Н. 1978. Почвенно-агрохимические основы получения<br />
высоких урожаев. Минск.<br />
24. Томсон Л. М., Троу Ф. М. 1982. Почвы и их плодородие. Москва.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Influence of fertilizers with nitrification inhibitor DMPP on productivity of<br />
edible carrot (Daucus carota L.) and soil<br />
O. Bundinienė, V. Zalatorius<br />
Summary<br />
In the experimental field of the Lithuanian Institute of Horticulture in sandy loam on light<br />
loamy calcari-endohypogleyic luvisol in 2005–2006 there was investigated the influence of the<br />
fertilizers with nitrification inhibitor DMPP (3.4 dimetilpyrazilphosphate, trade name ENTEC)<br />
on the increase of productivity of carrot (Daucus carota L.) cultivar ‘Samson’ and the variation<br />
of productivity and soil productivity indices. Seed rate – 0.8 mln. unt. ha -1 of viable seeds. The<br />
biggest total (70.1 t ha -1 ) and standard (49.7 t ha-1) carrot root crop yields and the best standard<br />
yield output (70.7 %) were obtained applying fertilizer with nitrification inhibitor DMPP. For the<br />
growing one tone of total yield, when fertilizing with monomial fertilizer, there were used 6.0 kg<br />
of nutrients (N + P 2<br />
O 5<br />
+ K 2<br />
O + Mg +S), fertilizing with Cropcare 10 10 20 + microelements –<br />
4.8 kg, fertilizing with Entec 12 7 16 + microelements + DMPP – 3.2 kg, and for the obtaining<br />
one tone of the standard production – respectively 8.6; 7.2 and 4.5 kg of the mentioned nutrients.<br />
Carrot root crop biometrical indices are closely and d<strong>ir</strong>ectly connected with yield.<br />
The increase of carrot root crop diameter d<strong>ir</strong>ectly and strongly influenced the increase<br />
of the total (r = 0.73) and standard (r = 0.70) yield. The influence of weight increase<br />
on yield was positive, but much more weaker (correspondingly r = 0.28 and r = 0.19),<br />
and the influence of length – even negative (correspondingly r = -0.68 and r = -0.72).<br />
When fertilizing with mineral fertilizers, the amounts of nutrients in the soil increased. The increase<br />
of nutrients in the soil determined 60 % of total yield and 70 % of standard yield. The influence<br />
of the fertilizers on the increase of total yield was 33 %, this on the increase of standard yield – 21 %.<br />
Key words: yield, edible carrot, fertilizers, nutrient in the soil, nitrification inhibitor<br />
DMPP.<br />
164
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Lapų trąšų įtaka raudonojo burokėlio (Beta vulgaris L.)<br />
produktyvumui, šakniavaisių kokybei <strong>ir</strong> laikymuisi<br />
Ona Bundinienė, Pranas Viškelis, Vytautas Zalatorius<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, Kauno g. 30, LT-54333, Kauno r.,<br />
el. paštas: O.Bundiniene@lsdi.lt<br />
2005–2007 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute atlikti papildomo tręšimo<br />
per lapus tyrimai. D<strong>ir</strong>vožemis – priesmėlis ant lengvo priemolio, karbonatingasis sekliai glėjiškas<br />
išplautžemis (IDg8-k / Calc(ar)i- Epihypogleyc Luvisols – LVg-p-w-cc). T<strong>ir</strong>ta papildomo<br />
tręšimo per lapus t<strong>ir</strong>piomis kompleksinėmis trąšomis – Nitropfoska solub 14 6 24 (kaip azoto<br />
trąša), sk<strong>ir</strong>ta tręšti p<strong>ir</strong>moje vegetacijos pusėje, iki šakniavaisio susiformavimo, Nitropfoska<br />
solub 7 12 40 (kaip kalio trąša), tinkama tręšti antroje vegetacijos pusėje, kai šakniavaisiai<br />
susiformavę <strong>ir</strong> kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palu – įtaka raudonojo burokėlio (Beta vulgaris L.) produktyvumui,<br />
produktyvumo rodiklių kitimui <strong>ir</strong> produkcijos laikymuisi <strong>ir</strong> palyginta su papildomu<br />
tręšimu b<strong>ir</strong>iomis trąšomis <strong>ir</strong> jau žinomų t<strong>ir</strong>pių papildomai tręšti per lapus naudojamų trąšų<br />
Ferticare 14 11 25 <strong>ir</strong> Ferticare 6 11 31 poveikiu.<br />
Didžiausia burokėlio šakniavaisio masė (157,3–157,4 g) buvo tręšiant burokėlius<br />
Nitrophoska solub 14 6 24 <strong>ir</strong> šios trąšos, Nitrophoska solub 7 12 40 <strong>ir</strong> kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palo<br />
deriniu. Įtaka skersmeniui buvo mažesnė.<br />
Didžiausi burokėlių derliai gauti papildomai tręšiant Nitrophoska solub 14 6 24 <strong>ir</strong> šios<br />
trąšos, Nitrophoska solub 7 12 40 <strong>ir</strong> kalcio–azoto t<strong>ir</strong>palo deriniu. Raudonųjų burokėlių derlių<br />
didino šakniavaisio masės (suminio derliaus r = 0,94, standartinio – r = 0,82) <strong>ir</strong> skersmens (atitinkamai<br />
r = 0,88 <strong>ir</strong> r = 0,75) didėjimas. Masės įtaka buvo 39–43 %, skersmens – 36–41 %.<br />
Didesnis prekinės produkcijos kiekis (po 3 mėnesių – 41,0–41,1 t ha -1 , išsilaikymo procentas<br />
– 91,7–92,4; po 6 mėnesių – 33,9–34,3 t ha-1, išsilaikymo procentas – 76,5–77,1) buvo<br />
gautas laikant tris kartus Nitrophoska solub 14 6 24 <strong>ir</strong> šios trąšos, Nitropfoska solub 7 12 40<br />
<strong>ir</strong> kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palo deriniu tręštų burokėlių šakniavaisius. Didėjant šakniavaisio masei<br />
(palaikius 3 mėnesius r = 0,75; 6 mėnesius – r = 0,72) <strong>ir</strong> jo skersmeniui (atitinkamai r = 0,67<br />
<strong>ir</strong> r = 0,64), didėjo prekinės produkcijos kiekis.<br />
Reikšminiai žodžiai: derlius, išsilaikymas, lapų trąšos, produktyvumo rodikliai, raudonasis<br />
burokėlis, tręšimas per lapus.<br />
Įvadas. Vienas svarbiausių <strong>ir</strong> efektyviausių veiksnių, turinčių įtakos augalų produktyvumui,<br />
maisto medžiagų apykaitai, derliaus kokybei <strong>ir</strong> išsilaikymui, yra tręšimas<br />
mineralinėmis trąšomis (Аутко, 2004; Дерюгин, Кулюкин, 1988; Liet. d<strong>ir</strong>vožemių...,<br />
1998; Petronienė, 2001). Didžiąją reikalingų maisto medžiagų dalį burokėliai pasisavina<br />
iš trąšų, išbertų priešsėjinio d<strong>ir</strong>vos paruošimo metu, kitą dalį – iš d<strong>ir</strong>vožemio.<br />
165
Tačiau burokėliai yra ilgo vegetacijos periodo <strong>ir</strong> nemažai maisto medžiagų reikalaujantys<br />
augalai, todėl, jiems augant, juntamas maisto medžiagų stygius. Daugiausia<br />
maisto medžiagų augalai sunaudoja intensyvaus biomasės auginimo laikotarpiu, t. y.<br />
praėjus šešioms–aštuonioms savaitėms po sudygimo, kai išauga apie dešimt tikrųjų<br />
lapų, o prieš sėją ar sėjos metu įterptų trąšų maisto medžiagos jau būna vienaip ar<br />
kitaip sunaudotos. Kad augantiems augalams nestigtų maisto medžiagų, papildomai<br />
tręšiama per lapus. Tokiu būdu tręšiant, augalai nėra visiškai aprūpinami maisto medžiagomis,<br />
tačiau sumažinamas jų trūkumas kritiniu momentu. Papildomai per lapus<br />
patręšti augalai apie 50 proc. maisto medžiagų pasisavina per p<strong>ir</strong>mąsias šešias valandas<br />
(Ciavatta, Benedetti, 2001). Be to, tręšiant per lapus, nesikeičia d<strong>ir</strong>vožemio struktūra,<br />
mažėja d<strong>ir</strong>vožemio <strong>ir</strong> gruntinių vandenų, taip pat aplinkos užterštumas, reikia mažiau<br />
trąšų (Jankowski <strong>ir</strong> kt., 1999; Staugaitis, Dalangauskienė, 2005).<br />
Pagal sudėtį <strong>ir</strong> pask<strong>ir</strong>tį lapų trąšos sk<strong>ir</strong>stomos į kompleksiškai veikiančias – turinčias<br />
daug augalams svarbių maisto elementų bei priedų <strong>ir</strong> specialiąsias – turinčias vieną<br />
ar kelis maisto elementus. T<strong>ir</strong>pių kompleksinių BASFO f<strong>ir</strong>mos trąšų, sk<strong>ir</strong>tų papildomai<br />
tręšti, granulėje yra subalansuotas augalams reikalingų maisto medžiagų kiekis.<br />
Trąšoje Nitrophoska solub 14 6 24, be jau minėtų NPK, yra 3 % MgO, 7 % S, 0,01 %<br />
B, 0,019 % Cu, 0,05 % Fe 0,05 % Mn, 0,001 % Mo, 0,019 % Zn, trąšoje Nitrophoska<br />
solub 7 12 40 – 2 % MgO, 4 % S, 0,011 % B, 0,019 % Cu, 0,05 % Fe, 0,05 % Mn,<br />
0,001 % Mo, 0,019 % Zn, kalcio–azoto t<strong>ir</strong>pale – 15 % CaO, 9 % N, 0,4 % Mn, 0,1 %<br />
Zn, 2 % B. Pagal azoto <strong>ir</strong> kalio santykį Nitrophoska solub 14 6 24 tinkama naudoti<br />
p<strong>ir</strong>moje augalų vegetacijos pusėje, Nitrophoska solub 7 12 40 – antroje, kai formuojasi<br />
šakniavaisiai.<br />
Iš šakniavaisių daržovių burokėlių derlius imamas p<strong>ir</strong>miausia, nes jiems kenkia<br />
netgi nedidelės šalnos (-1– -2 °C). Laikyti paliekami 6–10 cm skersmens burokėliai.<br />
Laikymuisi įtakos turi d<strong>ir</strong>vožemis, meteorologinės sąlygos <strong>ir</strong> tręšimas (Petronienė,<br />
2001; Rinkevičienė, 2004). Laikomose daržovėse, kaip <strong>ir</strong> joms augant, vyksta nuolatinė<br />
medžiagų apykaita. Nuo jos intensyvumo priklauso daržovių laikymo <strong>ir</strong> maisto<br />
medžiagų nuostoliai (Petrulis, 2001). Laikant daržoves žemoje temperatūroje esant<br />
tinkamai <strong>dr</strong>ėgmei, kvėpavimo <strong>ir</strong> visi biocheminiai procesai sulėtėja. Tinkamiausia<br />
temperatūra šakniavaisių daržovių laikymo patalpoje yra nuo -1 iki +2 °C, santykinė<br />
<strong>dr</strong>ėgmė – 85–95 % (Rinkevičienė, 2004). Lenkų tyrėjų duomenimis (Badelek, 2002),<br />
mažiausias neprekinių burokėlių šakniavaisių kiekis <strong>ir</strong> geriausia prekinių šakniavaisių<br />
kokybė gaunama laikant šakniavaisius +2 °C temperatūroje. Vokiečių tyrėjų duomenimis<br />
(Henze, Bauman, 1979), <strong>dr</strong>ėgmė turi didesnės įtakos burokėlių šakniavaisių<br />
išsilaikymui negu temperatūra: burokėliai geriau išsilaiko, kai santykinė <strong>dr</strong>ėgmė yra<br />
daugiau kaip 95 %.<br />
Darbo tikslas – įvertinti papildomo tręšimo per lapus t<strong>ir</strong>piomis kompleksinėmis<br />
trąšomis – Nitropfoska solub 14 6 24, Nitrofoska solub 7 12 40 <strong>ir</strong> kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palu<br />
įtaką burokėlių produktyvumui, išorinei derliaus kokybei, produkcijos išsilaikymui<br />
<strong>ir</strong> palyginti su papildomu tręšimu b<strong>ir</strong>iomis trąšomis <strong>ir</strong> jau žinomų t<strong>ir</strong>pių, papildomai<br />
tręšti per lapus naudojamų trąšų Ferticare 14 11 25 <strong>ir</strong> Ferticare 6 11 31 poveikiu.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Tręšimo tyrimai atlikti 2005–2006 m.<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute, priesmėlio ant lengvo priemolio<br />
karbonatingajame sekliai glėjiškame išplautžemyje (IDg8-k / Calc(ar)i- Epihypogleyc<br />
166
Luvisols – LVg-p-w-cc), laikymosi tyrimai – 2005–2007 m. LSDI Biochemijos <strong>ir</strong><br />
technologijos laboratorijos saugyklose.<br />
D<strong>ir</strong>vožemio armuo buvo mažai humusingas (1,52–1,53 %), mažai azotingas<br />
(0–60 cm sluoksnyje – 56,9–60,5 kg ha -1 ), labai fosforingas (335–348 mg kg -1 ), kalcingas<br />
(5 400–10 850 mg kg -1 ) <strong>ir</strong> magningas (1 110–2 880 mg kg -1 ), mažo <strong>ir</strong> vidutinio<br />
kalingumo (131–161 mg kg -1 ) <strong>ir</strong> sieringumo (5,2–8,2 mg kg -1 ). D<strong>ir</strong>vožemio pH – 7,5–76<br />
(šarmiškas).<br />
D<strong>ir</strong>vos d<strong>ir</strong>bimo <strong>ir</strong> pasėlio priežiūros darbai atlikti pagal LSDI priimtas rekomendacijas.<br />
Sėti hibridiniai burokėliai ‘Pablo’ F 1<br />
70 cm tarpueiliais lygiame pav<strong>ir</strong>šiuje.<br />
Sėklos norma – 500 tūkst. vnt. ha -1 daigių sėklų. Augalai prieš sėją buvo tręšti Cropcare<br />
10 10 20, išberiant LSDI rekomenduojamas trąšų normas (N 90<br />
P 90<br />
K 180<br />
). Papildomai per<br />
lapus burokėliai tręšti tris kartus, pradedant nuo 3–4 lapų tarpsnio kas 7–12 dienų.<br />
T<strong>ir</strong>palui paruošti imta 450 l ha -1 vandens.<br />
Bandymo schema / Scheme of trial:<br />
1. N 90<br />
P 90<br />
K 180<br />
(pagrindinis tręšimas / background);<br />
2. Pagrindinis tręšimas + N 30<br />
(amonio salietra) / background + N 30<br />
(ammonium nitre);<br />
3. Pagrindinis tręšimas + Ferticare 14 11 25 – 2 kartus + Ferticare 6 11 31 – po<br />
N 12<br />
/ background + Ferticare 14 11 25, 2 times + Ferticare 6 11 31, by N 12<br />
4. Pagrindinis tręšimas + Nitrophoska solub 14 6 24 – 3 kartus po N 12<br />
/<br />
background + Nitrophoska solub 14 6 24, 3 times, by N 12<br />
;<br />
5. Pagrindinis tręšimas + Nitrophoska solub 7 12 40 – 3 kartus po N 12<br />
/<br />
background + Nitrophoska solub 7 12 40, 3 times, by N 12<br />
6. Pagrindinis tręšimas + kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palas – 3 kartus po N 12<br />
/<br />
background + calcium-nitrogen solution, 3 times by N 12<br />
7. Pagrindinis tręšimas + Nitrophoska solub 14 6 24 – 2 kartus + Nitrophoska<br />
solub 7 12 40 – po N 12<br />
/ background + Nitrophoska solub 14 6 24, 2 times +<br />
Nitrophoska solub 7 12 40 by N 12<br />
8. Pagrindinis tręšimas + Nitrophoska solub 14 6 24 + Nitrophoska<br />
solub 7 12 40 + kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palas – po N 12<br />
/ background + Nitrophoska<br />
solub 14 6 24 + Nitrophoska solub 7 12 40 + calcium-nitrogen solution, by N 12<br />
Bandymo variantai kartoti po 4 kartus. Laukeliai išdėstyti atsitiktine tvarka.<br />
Apskaitinio laukelio plotas – 4,8 m 2 .<br />
Raudonųjų burokėlių derlius nuimtas jiems pasiekus techninę brandą. Imant<br />
derlių iš variantų paimti 12–15 kg ėminiai šakniavaisių laikymosi tyrimams atlikti.<br />
Šakniavaisiai buvo laikyti šaldymo kameroje, esant pastoviai temperatūrai (-1–+2 °C)<br />
<strong>ir</strong> santykinei <strong>dr</strong>ėgmei (85–90 %), Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės instituto<br />
Biochemijos <strong>ir</strong> technologijos laboratorijos saugyklose. Šakniavaisių išsilaikymas buvo<br />
tikrintas po 3 <strong>ir</strong> 6 mėnesių, atsk<strong>ir</strong>iant gerai išsilaikiusius <strong>ir</strong> ligotus (juos sudarė supuvę,<br />
įpuvę <strong>ir</strong> suvytę, t. y. netinkami vartoti burokėlių šakniavaisiai) burokėlių šakniavaisius<br />
<strong>ir</strong> apskaičiuojant natūralią netektį, t. y. nudžiūvimą.<br />
Duomenų patikimumas įvertintas vienfaktorinės dispersinės analizės metodu,<br />
naudojant programa ANOVA, ryšys tarp atsk<strong>ir</strong>ų rodiklių – koreliacinės regresinės<br />
analizės, tarpusavio ryšių pobūdis <strong>ir</strong> stiprumas – statistinės takų koeficientų analizės<br />
metodais, naudojant programą STAT_ENG (Tarakanovas, Raudonius, 2003).<br />
167
Meteorologinės sąlygos tyrimo metais buvo sk<strong>ir</strong>tingos <strong>ir</strong> burokėliams augant,<br />
<strong>ir</strong> biocheminėms medžiagoms kaupiantis. 2005 m. gegužės, b<strong>ir</strong>želio <strong>ir</strong> rugpjūčio<br />
mėnesiai (ypač rugpjūtis) buvo vėsesni <strong>ir</strong> <strong>dr</strong>ėgnesni negu rodo vidutiniai daugiamečiai<br />
rodikliai (1 lentelė). 2006 m. oro temperatūra p<strong>ir</strong>muosius du mėnesius buvo artima<br />
daugiametei, tačiau per abu mėnesius iškrito vidutiniškai 42 % daugiametės kritulių<br />
normos, o rugpjūtis buvo šiltesnis, bet labai lietingas (kritulių iškrito 2,3 karto daugiau<br />
už daugiametę normą). Abejų bandymo metų liepos mėnesiai buvo karšti (oro temperatūra<br />
1,5 °C aukštesnė už daugiametę vidutinę) <strong>ir</strong> labai sausi, ypač 2005 m., kai iškrito<br />
tik 5,3 % daugiametės mėnesio kritulių normos. Abejų bandymo metų rugsėjo mėnesiai<br />
taip pat buvo šiltesni, bet 2005 m. – sausi (kritulių iškrito 67 % daugiametės kritulių<br />
normos), o 2006 m. – lietingi (kritulių iškrito 2,8 karto daugiau negu daugiamečiai<br />
rodikliai). Augalų vegetacijos laikotarpis 2005 m. buvo šiltas <strong>ir</strong> prilygo vidutiniam<br />
daugiamečiam. 2006 m. augalų vegetacijos laikotarpis buvo šiltesnis <strong>ir</strong> <strong>dr</strong>ėgnesnis už<br />
vidutinį daugiametį. Vidutinė oro temperatūra buvo 1,3 °C aukštesnė negu vidutinė<br />
daugiametė, o kritulių iškrito 8,5 mm daugiau negu daugiametis vidurkis.<br />
1 lentelė. Meteorologinės sąlygos vegetacijos metu<br />
Table 1. Meteorological conditions during plants vegetation<br />
Kauno meteorologinės stoties 2005–2006 m. duomenys<br />
Data of Kaunas Meteorological Station, 2005–2006<br />
Mėnuo<br />
Month<br />
Gegužė<br />
May<br />
B<strong>ir</strong>želis<br />
June<br />
Liepa<br />
July<br />
Rugpjūtis<br />
August<br />
Rugsėjis<br />
September<br />
Spalis<br />
October<br />
Vidurkis<br />
Mean<br />
Oro temperatūra<br />
A<strong>ir</strong> temperature, °C<br />
Daugiametis<br />
vidurkis<br />
Krituliai<br />
Precipitation, mm<br />
Daugiametis<br />
vidurkis<br />
2005 m. 2006 m. Perennial mean, °C 2005 m. 2006 m. Perennial mean, mm<br />
11,3 11,9 12,0 65,4 23,8 43,8<br />
14,8 16,3 16,5 66,6 13,8 51,2<br />
19,1 19,3 17,7 3,8 30,2 71,3<br />
14,7 17,5 16,4 109,4 173,4 74,6<br />
12,8 14,5 12,0 19,9 83,0 29,7<br />
7,1 9,7 7,1 47,0 48,0 50,5<br />
13,3 14,9 13,6 52,0 62,0 53,5<br />
Rezultatai. Papildomai tręšiant lapų trąšomis, burokėlio šakniavaisio masė padidėjo<br />
vidutiniškai 35,0 g (29,9 %), skersmuo – 5,1 mm (9,0 %). Papildomai patręšus azotu<br />
(N30 naudojant amonio salietrą), kai burokėliai buvo 4–6 lapų tarpsnio, šakniavaisio<br />
masė, palyginti su papildomai netręšto burokėlio šakniavaisio mase, padidėjo 22,2 g<br />
(19,0 %), skersmuo – 4,8 mm (8,4 %) (1 pav.). Plačiai mūsų šalyje naudojamos lapų<br />
trąšos Ferticare 14 11 25 <strong>ir</strong> Ferticare 6 11 31 šakniavaisio masę, palyginti su amonio<br />
salietra papildomai patręštų burokėlių šakniavaisių mase, padidino 8,9 g (6,4 %), o<br />
168
skersmens padidėjimui įtakos neturėjo. Šakniavaisio masė, tręšiant papildomai per<br />
lapus Nitrophoska solub 14 6 24, Nitrophoska solub 7 12 40 ar kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palu,<br />
ar visų minėtų trąšų <strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>palo deriniu, buvo beveik vienoda (vidutiniškai 156,6 g) <strong>ir</strong><br />
17,3 g (12,4 %) didesnė, negu tręšiant b<strong>ir</strong>ia amonio salietra, <strong>ir</strong> 8,4 g (5,7 %) didesnė,<br />
negu tręšiant t<strong>ir</strong>pių Ferticare 14 11 25 <strong>ir</strong> Ferticare 6 11 31 trąšų deriniu. Šakniavaisio<br />
skersmuo, tręšiant papildomai per lapus šiomis trąšomis, vidutiniškai buvo 62,9 mm <strong>ir</strong><br />
tik 1,2 mm (1,9 %) didesnis, negu tręšiant amonio salietra, <strong>ir</strong> 1,7 mm (2,8%) didesnis,<br />
negu tręšiant t<strong>ir</strong>piomis Ferticare trąšomis.<br />
1 pav. Lapų trąšų <strong>ir</strong> įva<strong>ir</strong>ių jų derinių įtaka burokėlių<br />
šakniavaisių produktyvumo rodikliams<br />
Fig. 1. The influence of leaf fertilizers and the<strong>ir</strong> different combinations<br />
on indices of productivity of red beet root crop<br />
Babtai, 2005–2006 m.<br />
Burokėlių šakniavaisių produktyvumo rodikliai (šakniavaisio masė, skersmuo)<br />
turėjo tiesioginės teigiamos įtakos suminiam <strong>ir</strong> prekiniam derliams. Didėjant burokėlio<br />
šakniavaisio masei <strong>ir</strong> skersmeniui, didėjo suminis <strong>ir</strong> standartinis burokėlių derliai<br />
(2 lentelė).<br />
Šakniavaisio masės didėjimo įtaka derliui buvo didesnė (suminiam – 43 %,<br />
r = 0,94; standartiniam – 39 %, r = 0,88) negu skersmens (atitinkamai – 41 %, r = 0,82<br />
<strong>ir</strong> 36 %, r = 0,75). Nemažai įtakos suminiam (16 %) <strong>ir</strong> standartiniam (25 %) derliams<br />
turėjo <strong>ir</strong> kiti, mūsų neaiškinti veiksniai: d<strong>ir</strong>vožemio derlumas, trąšos <strong>ir</strong> jų išbėrimo<br />
būdas, meteorologinės sąlygos <strong>ir</strong> kt.<br />
Didesni negu tręšiant kitomis t<strong>ir</strong>tomis lapų trąšomis <strong>ir</strong> panašūs burokėlių derliai<br />
gauti papildomai tręšiant 3 kartus Nitrophoska solub 14 6 24 <strong>ir</strong> šios trąšos, Nitrophoska<br />
solub 7 12 40 <strong>ir</strong> kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palo deriniu (2 pav.). Tręšiant šiomis trąšomis, suminis<br />
derlius, palyginti su papildomai netręštų burokėlių derliumi, padidėjo atitinkamai 23,6<br />
(70,0 %) <strong>ir</strong> 23,9 t ha -1 (70,8 %), standartinis – tiek tręšiant 3 kartus Nitrophoska solub<br />
14 6 24, tiek šių trąšų <strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>palo deriniu padidėjo 22,4 t ha -1 , arba du kartus, standartinio<br />
derliaus išeiga – atitinkamai 11,6 <strong>ir</strong> 11,3 %. Papildomas burokėlių tręšimas b<strong>ir</strong>ia amonio<br />
169
salietra suminį derlių, palyginti su papildomai netręštų burokėlių derliumi, padidino<br />
10,8 t ha -1 (32,1 %), standartinį – 9,1 t ha -1 (40,5 %). Suminis derlius, palyginti su<br />
papildomai per lapus tręštų Nitrophoska solub 14 6 24 derliumi, sumažėjo 12,8 t ha -1<br />
(28,8 %), palyginti su šios trąšos, <strong>ir</strong> Nitrophoska solub 7 12 40 <strong>ir</strong> kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palo<br />
deriniu – 13,1 t ha -1 (29,4 %), standartinis derlius abiem atvejais sumažėjo 13,3 t ha -1<br />
(42,2 %), o standartinio derliaus išeiga padidėjo 4,2 % <strong>ir</strong> sumažėjo 7,4 <strong>ir</strong> 7,1 %. Lapų<br />
trąša Ferticare 14 11 25, naudota du kartus p<strong>ir</strong>moje vegetacijos pusėje, <strong>ir</strong> Ferticare<br />
6 11 31, naudota antroje vegetacijos pusėje, suminį derlių, palyginti su papildomai<br />
netręštų burokėlių derliumi, padidino 21,0 t ha -1 (62,2 %), standartinį – 18,4 t ha -1<br />
(82,0 %), palyginti su papildomai amonio salietra tręštų burokėlių derliumi – 10,2 t ha -1<br />
(22,9 %) <strong>ir</strong> 9,3 t ha -1 (29,5 %), tačiau jis buvo 2,6 <strong>ir</strong> 2,9 t ha -1 (4,7 <strong>ir</strong> 5,3 %) <strong>ir</strong> 4,0 t ha -1<br />
(9,8 %) mažesnis, negu tręšiant Nitrophoska solub 14 6 24 <strong>ir</strong> šios trąšos, Nitrophoska<br />
solub 7 12 40 <strong>ir</strong> kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palo deriniu. Standartinio derliaus išeiga padidėjo<br />
atitinkamai 11,6 <strong>ir</strong> 11,4; 7,4 <strong>ir</strong> 7,1 <strong>ir</strong> sumažėjo 3,5 <strong>ir</strong> 3,2 %.<br />
2 lentelė. Raudonojo burokėlio šakniavaisių produktyvumo rodiklių įtaka produktyvumui<br />
Table 2. The influence of productivity indices of red beet root crop on the productivity<br />
Rodiklis<br />
Indicators (y)<br />
Lygtis<br />
Equation<br />
Babtai, 2005, 2006 m.<br />
r ± S r<br />
t F t<br />
Raudonojo burokėlio šakniavaisio masė<br />
Weight of red beet root crop, g - x<br />
Suminis derlius 2,46 ± 0,33 0,94 ± 0,09 6,8 98,81**<br />
Total yield, t ha -1<br />
Standartinis derlius 7,25 ± 0,21 0,82 ± 0,15 3,5 29,95**<br />
Marketable yield, t ha -1 Raudonojo burokėlio šakniavaisio skersmuo<br />
Diameter of red beet root crop, mm - x<br />
Suminis derlius -45,31 + 1,58 0,88 ± 0,12 4,6 49,13**<br />
Total yield, t ha -1<br />
Standartinis derlius<br />
Marketable yield, t ha -1 -21,32 + 0,98 0,75 ± 0,18 2,5 18,38**<br />
Sutartiniai ženklai tekste / Used symbols:<br />
r – koreliacijos koeficientas / coefficient of correlation;<br />
t – Stjudento t-testo kriterijus (sk<strong>ir</strong>tumo patikimumo kriterijus /<br />
statistic derived in student t-test),<br />
F t<br />
– Fišerio kriterijus / variant ratio (Ftest),<br />
* – patikimumas, esant 95 % tikimybės lygiui /<br />
data significant at P ≤ 0.05 probability level,<br />
** – esant 99 % tikimybės lygiui /<br />
at P ≤ 0.01 probability level<br />
170
2 pav. Lapų trąšų <strong>ir</strong> įva<strong>ir</strong>ių jų derinių įtaka raudonojo burokėlio produktyvumui<br />
Fig. 2. The influence of leaf fertilizers and the<strong>ir</strong> different combinations<br />
on productivity of red beet<br />
Babtai, 2005–2006 m.<br />
Laikymosi patikra buvo atlikta du kartus – po 3 <strong>ir</strong> 6 mėnesių. Mažiausias gerai<br />
išsilaikiusių <strong>ir</strong> tuo pačiu didžiausias ligotų šakniavaisių procentas po 3 mėnesių buvo<br />
tris kartus per vegetaciją Nitrophoska solub 7 12 40 tręštų šakniavaisių (3 a pav.).<br />
Geriausiai laikėsi papildomai amonio salietra tręštų burokėlių šakniavaisiai.<br />
3 pav. Lapų trąšų <strong>ir</strong> įva<strong>ir</strong>ių jų derinių įtaka raudonojo burokėlio<br />
šakniavaisių išsilaikymui: a) po 3 mėnesių, b) po 6 mėnesių<br />
Fig. 3. The influence of leaf fertilizers and the<strong>ir</strong> different combinations<br />
on persistence of red beet root crop: after 3 months, b) after 6 months<br />
Babtai, 2005–2007 m.<br />
Prekinės, tinkamos realizuoti produkcijos kiekis priklauso nuo standartinio<br />
derliaus dydžio <strong>ir</strong> nuo išsilaikiusių burokėlių šakniavaisių kiekio. Per tris laikymo<br />
mėnesius buvo netekta vidutiniškai 3,5 t ha -1 , per šešis – 9,0 t ha -1 išauginto standartinio<br />
derliaus.<br />
171
Prekinės produkcijos kiekis, laikant šakniavaisius 6 mėnesius, palyginti su 3<br />
mėnesius laikytų burokėlių prekine produkcija, sumažėjo vidutiniškai 13,2 %, ligotų<br />
šakniavaisių kiekis padidėjo 7,0 %, o natūrali netektis – 6,3 %, tačiau visais papildomo<br />
tręšimo atvejais prekinės produkcijos procentiniai kiekiai buvo didesni negu laikant<br />
papildomai netręštus šakniavaisius (3 b pav.). Laikant kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palu tris kartus per<br />
vegetaciją tręštus burokėlių šakniavaisius, prekinės produkcijos kiekis buvo didesnis<br />
negu laikant papildomai lapų trąšomis <strong>ir</strong> amonio salietra tręštus burokėlius.<br />
Didesnis prekinės produkcijos kiekis buvo gautas laikant tris kartus per vegetaciją<br />
Nitrophoska solub 14 6 24 <strong>ir</strong> šios trąšos, Nitropfoska solub 7 12 40 <strong>ir</strong> kalcio-azoto<br />
t<strong>ir</strong>palo derinio tręštų burokėlių šakniavaisius, nes <strong>ir</strong> standartiniai derliai buvo didžiausi<br />
(4 pav.). Prekinės produkcijos kiekis po p<strong>ir</strong>mosios patikros, palyginti su papildomai<br />
netręštų burokėlių prekine produkcija, padidėjo 21,0–21,1 t ha -1 (du kartus), palyginti<br />
su papildomai amonio salietra tręštų burokėlių prekine produkcija – 10,7–10,8 t ha -1<br />
(35,3–35,6 %), palyginti su papildomai per lapus Ferticare t<strong>ir</strong>piomis trąšomis tręštų<br />
burokėlių prekine produkcija – 3,0–3,1 t ha -1 (7,9–8,2 %), palyginti su tris kartus per<br />
vegetaciją Nitrophoska solub 7 12 40, kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palu <strong>ir</strong> 2 kartus Nitrophoska solub<br />
14 6 24 bei kartą Nitrophoska solub 7 12 40 tręštų burokėlių prekine produkcija – vidutiniškai<br />
4,9–5,0 t ha -1 (13,6–13,8 %). Po antrosios patikros prekinės produkcijos kiekis<br />
padidėjo atitinkamai 18,1–18,5 t ha -1 (2,1–2,2 karto); 9,9–10,3 t ha -1 (42,9–51,9 %), o<br />
tręšiant visomis lapų trąšomis – vidutiniškai 7,2–8,5 t ha -1 (7,2–8,5 %).<br />
4 pav. Lapų trąšų <strong>ir</strong> įva<strong>ir</strong>ių jų derinių įtaka raudonojo burokėlio prekinei<br />
produkcijai: a) po 3 mėnesių, b) po 6 mėnesių<br />
Fig 4. The influence of leaf fertilizers and the<strong>ir</strong> different combinations<br />
on the amount of red beet marketable production: after 3 months, b) after 6 months<br />
Babtai, 2005–2007 m.<br />
172
Burokėlio šakniavaisio masė <strong>ir</strong> skersmuo turėjo įtakos burokėlių prekinės<br />
produkcijos kiekiui. Didėjant šakniavaisio masei (palaikius 3 mėnesius r = 0,75;<br />
6 mėnesius – r = 0,72) <strong>ir</strong> jo skersmeniui (atitinkamai r = 0,67 <strong>ir</strong> r = 0,64), didėjo<br />
prekinės produkcijos kiekis. Šakniavaisio masės įtaka buvo atitinkamai 25 <strong>ir</strong> 26 %,<br />
skersmens – 21 <strong>ir</strong> 22 %.<br />
Aptarimas. Įva<strong>ir</strong>ių šalių tyrėjų teigimu, visos azoto trąšos <strong>ir</strong> tręšimo būdai iš<br />
esmės didina derlius (Rydz, 2001; Trani <strong>ir</strong> kt., 2005) <strong>ir</strong> standartinių šakniavaisių išeigą<br />
(Petronienė, Petronis, 1995). Papildomas burokėlių tręšimas vegetacijos metu, palyginti<br />
su tręšimu pavasarį, išberiant visą normą, derliui esminės įtakos neturėjo (Staugaitis,<br />
1996). 2005–2006 m. LSDI mūsų atliktų tyrimų duomenys parodė, kad papildomas<br />
burokėlių tręšimas b<strong>ir</strong>ia amonio salietra suminį derlių padidino 10,8 t ha -1 (32,1 %),<br />
standartinį – 9,1 t ha -1 (40,5 %), standartinio derliaus išeigą – 4,2 %.<br />
Kompleksinės lapų trąšos, kuriose yra azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio bei mikroelementų<br />
(Ferticare 14 11 25), naudotos du kartus per vegetacijos laikotarpį, raudonųjų burokėlių<br />
šakniavaisių derlių padidino 9,6 %, tačiau didžiausias gamybinis pelnas gautas tręšiant<br />
Cropcare 10-10-20 (N 120<br />
P 120<br />
K 240<br />
) <strong>ir</strong> vegetacijos metu – amonio salietra (Staugaitis,<br />
Dalangauskienė, 2005). Papildomai tręšiant lapų trąšomis, ankstyvųjų bulvių derlius<br />
padidėjo tik vienais metais iš trejų <strong>ir</strong> tai tik 4 % (Staugaitis <strong>ir</strong> kt., 2006). Papildomas tręšimas<br />
kompleksinėmis trąšomis „Ekolist U“, į kurių sudėtį įeina 11 mitybos elementų,<br />
efektyvus, jei prieš sėją išberiama pusė azoto normos, o jeigu iš beriama visa norma,<br />
papildomas efektas nedidelis (Kolota, Osinska, 2001). Mūsų tyrimo sąlygomis naudotos<br />
lapų trąšos suminį derlių, palyginti su papildomai amonio salietra tręštų burokėlių<br />
derliumi, padidino vidutiniškai 11,0 t ha -1 (24,8 %), standartinį – 10,9 t ha -1 (34,6 %).<br />
Standartinio derliaus išeiga padidėjo 5,4 %. Teigiamas derliaus padidėjimas tręšiant<br />
lapų trąšomis, kaip teigia nemažai tyrėjų (Hag, Mallarino, 2000; Баеса Рамирес,<br />
Никитина, 1988), gali būti gautas tuomet, kai d<strong>ir</strong>vožemio ar oro sąlygos netinkamos<br />
augalams augti <strong>ir</strong> jie nesugeba pasisavinti d<strong>ir</strong>vožemyje esančių maisto medžiagų.<br />
Tręšiant skystosiomis trąšomis, didėjo salotų gūželių svoris, jų ilgis <strong>ir</strong> plotis,<br />
lapų skaičius, špinatų derlius, šakniavaisių dydis <strong>ir</strong> ilgis, bet šios trąšos nedarė įtakos<br />
skersmeniui (Saglam <strong>ir</strong> kt., 2002). Mūsų tyrimų duomenys parodė, kad tręšiant lapų<br />
trąšomis šakniavaisio masė, palyginti su papildomai netręštų burokėlių šakniavaisio<br />
mase, padidėjo vidutiniškai 37,1 g, arba 31,7 %, palyginti su papildomai amonio salietra<br />
tręštų – 22,2 g, arba 19,0 %, skersmuo – atitinkamai 5,1 g <strong>ir</strong> 9,0 %; 3,0 g <strong>ir</strong> 8,4 %.<br />
Įva<strong>ir</strong>ių lapų trąšų <strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>palo ar jų derinių poveikis šakniavaisio masei iš esmės nesiskyrė.<br />
Šakniavaisio masės didėjimas didino suminį derlių 43 %, r = 0,94, standartinį – 39 %,<br />
r = 0,88), skersmens didėjimas – atitinkamai 41 %, r = 0,82 <strong>ir</strong> 36 %, r = 0,75.<br />
Kai kurių tyrėjų duomenimis (Tucker and Ward, 1977) daugiau supuvusių šakniavaisių<br />
rasta <strong>ir</strong> didesni svorio nuostoliai buvo laikant mažus (1,5–3,0 cm skersmens)<br />
šakniavaisius. Lenkų tyrėjų duomenimis (Badelek <strong>ir</strong> kt., 2002) šakniavaisio dydis<br />
neturėjo įtakos laikymuisi. 2005–2007 m. LSDI atliktų tyrimų duomenys parodė, kad<br />
geriau išsilaikė didesnės masės <strong>ir</strong> skersmens šakniavaisiai.<br />
Išvados. 1. Didžiausia burokėlio šakniavaisio masė (157,3–157,4 g) buvo tręšiant<br />
burokėlius Nitrophoska solub 14 6 24 <strong>ir</strong> šios trąšos, Nitrophoska solub 7 12 40<br />
<strong>ir</strong> kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palo deriniu. Įtaka skersmeniui buvo mažesnė.<br />
173
2. Didžiausi burokėlių derliai gauti papildomai tręšiant Nitrophoska solub 14 6 24<br />
<strong>ir</strong> šios trąšos, Nitrophoska solub 7 12 40 <strong>ir</strong> kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palo deriniu (suminis – atitinkamai<br />
78,1 <strong>ir</strong> 77,8 t ha -1 , standartinis – abiem atvejais 44,8 t ha -1 ).<br />
3. Raudonųjų burokėlių derlių didino šakniavaisio masės (suminio derliaus<br />
r = 0,94, standartinio – r = 0,82) <strong>ir</strong> skersmens (atitinkamai r = 0,88 <strong>ir</strong> r = 0,75) didėjimas.<br />
Masės įtaka buvo 39–43 %, skersmens – 36–41 %.<br />
4. Didesnis prekinės produkcijos kiekis buvo gautas laikant 3 kartus Nitrophoska<br />
solub 14 6 24 <strong>ir</strong> šios trąšos, Nitropfoska solub 7 12 40 <strong>ir</strong> kalcio-azoto t<strong>ir</strong>palo deriniu<br />
tręštus burokėlių šakniavaisius (po 3 mėnesių – atitinkamai 41,0 <strong>ir</strong> 41,1 t ha -1 , išsilaikymas<br />
– atitinkamai 91,7 <strong>ir</strong> 92,4 %; po 6 mėnesių – atitinkamai 33,9 <strong>ir</strong> 34,3 t ha -1 ,<br />
išsilaikymas – atitinkamai 76,5 <strong>ir</strong> 77,1 %).<br />
5. Didėjant šakniavaisio masei (palaikius 3 mėnesius r = 0,75; 6 mėnesius –<br />
r = 0,72) <strong>ir</strong> jo skersmeniui (atitinkamai r = 0,67 <strong>ir</strong> r = 0,64), didėjo prekinės produkcijos<br />
kiekis.<br />
Gauta 2008 11 28<br />
Parengta spausdinti 2008 12 10<br />
Literatūra<br />
1. Badelek E., Adamicki F., Elkner K. 2002. The effect of temperature, cultivar<br />
and root size on quality and storage ability of red beet. Vegetable crops research<br />
bulletin, 56: 67–76.<br />
2. Ciavatta C., Benedetti A. 2001. Foliar fertilizers: legislative aspects in Europe.<br />
Acta Horticulturae, 594: 87–91.<br />
3. Derlius žiemai. 2004. E. Rinkevičienė (sudaryt.). Kaunas.<br />
4. Hag M. U., Mallarino A. P. 2000. Soybean yield and nutrient composition as<br />
affected by early season foliar fertilization. Agronomy Journal, 92: 16–24.<br />
5. Henze J., Baumann H. 1979. Quality of red beet (Beta vulgaris L.) as affected by<br />
storage conditions. Acta Hoticulturae, 93: 59–66.<br />
6. Jankovski K., Jodelka J., Kolczarek R. 1999. Effectiveness of permanent<br />
meadow foliar fertilisation with nitrogen. Electronic Journal of Polish<br />
Agricultural Universities. http:/www.ejpau.media.pl/series/volume2/issue2/<br />
agronomy/art-02.html<br />
7. Kolota E., Osinska M. 2001. Efficiency of foliar nutrition of field vegetables<br />
grown at different nitrogen rates. Acta Horticulturae, 563: 87–91.<br />
8. Lietuvos d<strong>ir</strong>vožemių agrocheminės savybės <strong>ir</strong> jų kaita.1998. J. Mažvila (sudaryt.).<br />
Kaunas.<br />
9. Petronienė D. 2001. Burokėlių biologija <strong>ir</strong> auginimas. Akademija, Kėdainių r.<br />
10. Petronienė O. D., Petronis P. 1995. Azoto normų <strong>ir</strong> tręšimo būdų įtaka burokėlių<br />
derliui, kokybei <strong>ir</strong> laikymuisi. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,14: 72–79.<br />
11. Petrulis J. 2001. Lauko rūsiai <strong>ir</strong> kaupai. Kaunas.<br />
12. Rydz A. 2001. The effect of foliar nutrition with urea on yield quality of broccoli<br />
CV. Lord F 1<br />
. Vegetable crops research bulletin, 54: 61–64.<br />
174
13. Saglam N., Gebologlu N., Yilmaz E., Brohi A. 2002. The effects of different<br />
plant growth regulators and foliar fertilisers on yield and quality of crisp lettuce,<br />
spinach and pole bean. Acta Horticulturae, 579: 619–623.<br />
14. Staugaitis G. 1996. Burokėlių tręšimo azotu sistema. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
15: 63–75.<br />
15. Staugaitis G,. Dalangauskienė A. 2005. Vienanarių <strong>ir</strong> kompleksinių trąšų įtaka<br />
raudoniesiems burokėliams. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 24(2): 133–144.<br />
16. Staugaitis G., Kučinskas J., Petrauskienė R., Dalangauskienė A. 2006. Trąšų įtaka<br />
ankstyvo<strong>sioms</strong> bulvėms. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 25(1): 216–227.<br />
17. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė, taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCİJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija.<br />
18. Trani P. E., Cantarella H., Tivelli S. W. 2005. Table beet yield depending on rates<br />
of ammonium sulphate applied as side <strong>dr</strong>essing. Horticultura Brasile<strong>ir</strong>a, 23(3):<br />
726–730.<br />
19. Tucker W. G., Ward C. M., Davies A. C. 1977. An assessment of the long term<br />
storage methods for beetroot. Acta Horticulturae, 62: 169–180.<br />
20. Аутко А. А. 2004. В мире овощей. Минск.<br />
21. Баеса Рамирес Э., Никитина М. С. 1988. Способ внесения удобрений и<br />
фотосинтетическая деятельность посевов картофеля. Межведомственный<br />
тематический сборник, 7: 73–74.<br />
22. Дерюгин И. П., Кулюкин А.Н. 1988. Агрохимические основы системы<br />
удобрения овощных и плодовых культур. Москва.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Influence of leaf fertilizers on productivity, indices of productivity and storage<br />
of red beet (Beta vulgaris L.) root crop<br />
O. Bundinienė, P. Viškelis, V. Zalatorius<br />
Summary<br />
There were carried out investigations of additional fertilization through leaves at the<br />
Lithuanian Institute of Horticulture in 2005–2007. Soil – sandy loam on light loamy calcariendohypogleyic<br />
luvisol (IDg8-k / Calc(ar)i- Epihypogleyc Luvisols – LVg-p-w-cc). There was<br />
investigated the influence of additional fertilization through leaves on red beet (Beta vulgaris L.)<br />
productivity, variation of productivity indices and production storage. There were applied liquid<br />
complex fertilizers – Nitropfoska solub 14 6 24 (as nitrogen fertilizer) assigned for fertilization<br />
at the beginning of vegetation up till root crop formation and Nitropfoska solub 7 12 40 (as<br />
potassium fertilizer) suitable for fertilization in the second part of vegetation when root crops<br />
are already formed and with calcium-nitrogen solution. The data were compared with these<br />
of the additional fertilization with <strong>dr</strong>y fertilizers and already known affect of the liquid fertilizers<br />
Ferticare 14 11 25 and Ferticare 6 11 31 used for additional fertilization through leaves.<br />
175
The biggest red beet root crop weight (157.3–157.4 g) was obtained applying<br />
Nitrophoska solub 14 6 24 and the combination of this fertilizer, Nitrophoska solub<br />
7 12 40 and calcium-nitrogen solution. The influence on the diameter was smaller.<br />
The biggest red beet yields were obtained additionally fertilizing with Nitrophoska<br />
solub 14 6 24 and the combination of this fertilizer Nitrophoska solub 7 12 40 and<br />
calcium-nitrogen solution. The increase of root crop weight (total yield r = 0.94,<br />
standard – r = 0.82) and diameter (correspondingly r = 0.88 and r = 0.75) increased<br />
red beet yield. The influence of weight was 39–43 %, of diameter – 36–41 %.<br />
The bigger amount of marketable production (after 3 months – 41.0–41.1 t ha -1 , percent of<br />
persistence – 91.7–92.4; after 6 months – 33.9–34.3 t ha -1 , percent of persistence – 76.5–77.1) was<br />
obtained storing red beet root crops fertilized for three times with Nitrophoska solub 14 6 24 and<br />
the combination of this fertilizer Nitrophoska solub 7 12 40 and calcium-nitrogen solution. When<br />
root crop weight (after 3 months of storage r = 0.75; after 6 months r = 0.72) and its diameter (correspondingly<br />
r = 0.67 and r = 0.64) increased, the amount of marketable production increased also.<br />
Key words: yield, persistence, leaf fertilizers, indices of productivity, red beet, fertilization<br />
through leaves.<br />
176
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
The Effect of biopesticide NeemAzal-T/S on the<br />
Tetranychus urticae Koch. in carrot seed plants under<br />
greenhouse conditions<br />
Laisvūnė Duchovskienė, Rasa Karklelienė, Elena Survilienė,<br />
Roma Starkutė<br />
Lithuanian Institute of Horticulture, Babtai LT-54333, Kaunas distr.,<br />
e-mail: laisve.d@lsdi.lt<br />
The investigations were carried out in 2006–2007. Effect of two doses of biopesticide<br />
NeemAzal-T/S (a. i. 10 g/l azad<strong>ir</strong>achtin A) on abundance of two-spotted<br />
spider mites (Tetranychus urticae Koch.) was studied in ecologically grown carrot<br />
seed plants. In 2006 the efficiency of NeemAzal-T/S 0.3 % was 25.29, 50.0 and<br />
64.48 % – 3, 5 and 9 days respectively after application. The effect of NeemAzal-T/S<br />
0.5 % was 36.78, 55.78 and 71.03 % – after 3, 5 and 9 days respectively. In 2007 the<br />
efficiency of NeemAzal-T/S 0.3 % was 32.86, 49.78 and 56.67 % – 3, 5 and 9 days<br />
respectively after application. The effect of NeemAzal-T/S 0.5 % was 36.19, 53.22 and<br />
67.33 % – after 3, 5 and 9 days respectively. Phytotoxicity symptoms of biopesticide<br />
on plants were not found.<br />
Key words: Azad<strong>ir</strong>achtin A, carrot seed plants, NeemAzal-T/S, phytotoxicity, Tetranychus<br />
urticae.<br />
Introduction. The major pests of carrot seed plants in Lithuania are moth<br />
(Depressaria depressela Hbn.) and aphids (Semiaphis dauci F., Semiaphis carotae<br />
Kock.) (Bobinas, 1999). In ecologically grown seed plants in greenhouses there is<br />
the problem with two-spotted spider mite (Tetranychus urticae Koch.). Spider mite is<br />
major pest on field crops, glasshouse crops, horticultural crops, ornamentals and fruit<br />
trees (Van de Vrie et al., 1972). Two-spotted spider mite is one of seriously sucking<br />
pests. It feeds on leaves causing damage in chlorophyll and produces white spots that<br />
eventually may become more or less coherent (Nachman, Zemek, 2002). The ability<br />
of T. urticae to develop resistance to several acaricides has caused problems in many<br />
countries involved in agricultural production during the recent 40 years (Herron and<br />
Rophail, 1998; Hinomoto and Takafuji, 1995; Stumpf and Nauen, 2001). NeemAzal-<br />
T/S contains triterpenoid azad<strong>ir</strong>achtin, as the basic active compound and other neem<br />
ingredients (Mordue, Blackwell, 1993). This active component has a number of properties<br />
useful for insect control (repellency, feeding and oviposition deterrence, insect<br />
177
growth regulator) and is considered as safe for env<strong>ir</strong>onment (Schmutterer, 1990).<br />
Complex mixtures of secondary compounds in Neem tree Azad<strong>ir</strong>achta indica A. Juss<br />
extracts contribute to synergism that enhances the joint action of active compounds<br />
on the insect and reduces the rate of development of insect resistance (Pavela, Holy,<br />
2003). The products from the neem tree are also less toxic than many conventional<br />
insecticides for nonphytophagous insect species, including pests, natural enemies and<br />
insects-pollinators (Hoelmer et al., 1990).<br />
The aim of the studies was to examine the toxic effect of two doses (0.3 and 0.5<br />
%) of NeemAzal-T/S (a. i. 10 g/l azad<strong>ir</strong>achtin A) on the abundance of two-spotted<br />
spider mites in carrot seed plants.<br />
Object, methods and conditions. The investigations were carried out in greenhouse<br />
in the growing seasons of 2006–2007 against two-spotted mite, in ecologically<br />
grown (in greenhouse) carrot seed plants ‘Šatrija’. For flower pollination bumblebee<br />
(Bombus spp.) were used. The general principles of investigations were in accord with<br />
EPPO standards (Anon, 1997). Code of plant growth stage at application (BBCH scale)<br />
was 57–58 (Meier, 1997). NeemAzal-T/S (a. i. 1 % azad<strong>ir</strong>achtin A) at the rates of 0.3<br />
and 0.5 % water spraying solutions and untreated plants were used. The size of plot<br />
for tested plants was 2.1 m2. Four replications were made in randomized block design.<br />
To determine the efficiency of the examined insecticide 4 truss per plot were observed.<br />
Mature and immature stages of Tetranychus urticae were recorded as follows: 24 h<br />
before and 3, 5 and 9 days after treatment. The biological efficiency of NeemAzal-<br />
T/S in pest control was presented as percentage of pest mortality. Mortality counts<br />
of Tetranychus urticae were corrected using Abbott’s formula (1925). The number of<br />
mites was compared among treatments in this study with a single factor analysis of<br />
variance (ANOVA) with P ≤ 0.05.<br />
Results. The infestation of two-spotted spider mites was observed in the second<br />
decade of June and before the f<strong>ir</strong>st treatment there were on average 39.2 in 2006 and<br />
47.7 in 2007 mites per truss (Table 1). In 2007 density of mites was higher and in this<br />
year after treatment the number of pests decreased less than in 2006, when density<br />
of mites was lower. In 2006, 3 days after treatment there were not found statistical<br />
differences of number of spider mites between NeemAzal-T/S 0.3 % and untreated<br />
plots. In 2006–2007 the death rate comparison between treatments and the untreated<br />
variant 5 and 9 days after treatment showed significant differences (p < 0.05), but any<br />
significant differences between two doses of biopesticide were not found. In both years<br />
after treatment mites didn’t reach population level, which was before treatments.<br />
In 2006–2007 the highest efficiency of both doses of NeemAzal-T/S was 9 days<br />
after treatments (Table 2), but in second year number of mites in NeemAzal-T/S 0.3<br />
% treatment began to increase. In untreated variant this number was enough high and<br />
efficiency was still 56.67 %. Trial data shows that biopesticide NeemAzal-T/S at the<br />
rate of 0.5 % water spraying solution was more effective against Tetranychus urticae<br />
than NeemAzal-T/S of 0.3 % water spraying solution.<br />
178
Table 1. Abundance of mites Tetranychus urticae in carrot seed plants<br />
1 lentelė. Paprastųjų voratinklinių erkių (Tetranychus urticae) gausumas sėklinių morkų<br />
pasėlyje<br />
Untreated<br />
Nepurkšta<br />
Treatments<br />
Variantai<br />
before<br />
application<br />
prieš<br />
purškimą<br />
Mean number of mites, unit / truss<br />
Vidutinis erkių skaičius ant žiedyno<br />
2006<br />
after 3 days<br />
po 3 dienų<br />
after application<br />
nupurškus<br />
after 5 days<br />
po 5 dienų<br />
after 9 days<br />
po 9 dienų<br />
39.50 43.50 60.50 72.50<br />
NeemAzal-T/S 1 % EC 0.3 % 35.75 32.50 30.25 25.75<br />
NeemAzal-T/S 1 % EC 0.5 % 42.25 27.50 26.75 21.00<br />
Untreated<br />
Nepurkšta<br />
LSD 05<br />
/ R 05<br />
- 12.616 6.870 10.868<br />
2007<br />
50.50 52.50 58.25 75.00<br />
NeemAzal-T/S 1 % EC 0.3 % 45.00 35.25 29.25 32.50<br />
NeemAzal-T/S 1 % EC 0.5 % 47.50 33.50 27.25 24.50<br />
LSD 05<br />
/ R 05<br />
- 13.053 12.250 10.994<br />
Table 2. Efficiency of bioinsecticide NeemAzal-T/S against Tetranychus urticae<br />
2 lentelė. Insekticido Nimazalio efektyvumas nuo paprastųjų voratinklinių erkių<br />
(Tetranychus urticae)<br />
Untreated<br />
Nepurkšta<br />
Treatments<br />
Variantai<br />
after 3 days<br />
po 3 dienų<br />
Biological efficiency<br />
Biologinis efektyvumas (%)<br />
after 5 days<br />
po 5 dienų<br />
after 9 days<br />
po 9 dienų<br />
2006 2007 2006 2007 2006 2007<br />
- - - - - -<br />
NeemAzal-T/S 1% EC 0.3 % 25.29 32.86 50.00 49.78 64.48 56.67<br />
NeemAzal-T/S 1% EC 0.5 % 36.78 36.19 55.78 53.22 71.03 67.33<br />
Discussion. The two-spotted spider mite decreased leaf productivity by T. urticae<br />
feeding caused biomass reduction and altered the pattern of <strong>dr</strong>y matter partitioning in<br />
the plant; damaged plants accumulated more <strong>dr</strong>y matter in leaf, and partitioning of <strong>dr</strong>y<br />
matter to fruits was hindered (Park and Lee, 2005). In our treatment two-spotted spider<br />
179
mites in carrot seed plants there were found for the f<strong>ir</strong>st time and we applied two doses<br />
of NeemAzal-T/S, because seed plants were grown ecologically. Azad<strong>ir</strong>achtin belongs<br />
to the most effective botanical metabolites, which are successfully used as botanical<br />
insecticides. The ability of azad<strong>ir</strong>achtin to inhibit growth and induce mortality of larvae<br />
is high (Mordue, Blackwell, 1993). According to Ahmed et al. (2007), toxicity of neem<br />
formulations was gradually increased according to feeding period and concentration.<br />
In our treatment efficiency of NeemAzal-T/S 0.3 % increased from 25.3 to 64.5 % –<br />
3, 5 and 9 days respectively after application. The efficiency of NeemAzal-T/S 0.5<br />
% increased from 36.2 to 71.0 % – 3, 5 and 9 days respectively. Since efficiency of<br />
NeemAzal-T/S was not high, we can suggest that mites get not enough NeemAzal-T/S,<br />
because most of them fed not on leaves or fruits, but on flower stems, so they can’t<br />
accumulate enough biopesticide. Bumblebees (Bombus spp.) were used for carrot flower<br />
pollination, and we couldn’t normally aerate greenhouse, a<strong>ir</strong> temperature was maybe<br />
too high for NeemAzal effect. We found that the highest efficiency of NeemAzal was<br />
9 days after treatments. Similarly Kaadeh et al. (2001) found that the disadvantage<br />
of NeemAzal is that efficacy of this product did not persist more than 9 days even<br />
for youngest instar of cotton aphid. According to Duchovskienė (2007), 10 days after<br />
treatment with NeemAzal-T/S 0.5 % in cucumber against T. urticae efficiency of<br />
biopesticide was over 70 % and after 14 days it decreased up to less than 60 %.<br />
Conclusions. The efficiency of NeemAzal-T/S 0.3 % water spraying solution was<br />
less effective than that of NeemAzal-T/S 0.5 % water spraying solution.<br />
The efficiency of NeemAzal-T/S 0.3 % 3 days after application was 25.29–<br />
32.86 %, 5 days after application – 49.78–50.0 % and 7 days after application –<br />
56.67–64.48 %.<br />
The effect of NeemAzal-T/S 0.5 % 3 days after application was 36.19–36.78 %,<br />
5 days after application – 53.22–55.78 % and 7 days after application – 71.03–<br />
67.33 %.<br />
The negative effect of biopesticide was not observed.<br />
Gauta 2008 11 17<br />
Parengta spausdinti 2008 12 03<br />
References<br />
1. Abbott W. S. 1925. A method for computing the effectiveness of an insecticide.<br />
Journal of Economic Entomology, 18: 265–267.<br />
2. Ahmed A. A. I., Gesraha M. A. and Zebitz C. P. W. 2007. Bioactivity of two<br />
Neem Products on Aphids fabae. Journal of Applied Sciences Research, 3 (5):<br />
392–398.<br />
3. Anon. EPPO Standards. 1997. Guidelines for the efficacy evaluation of plant protection<br />
products. Insecticides & Acaricides. Editor European and Mediterranean<br />
Pl. Prot. Org. Paris, 3: 231.<br />
4. Bobinas Č. 1999. Pasodų <strong>ir</strong> sėklojų apsauga nuo ligų <strong>ir</strong> kenkėjų. Knygoje: Daržo<br />
augalų sėklininkystė. Babtai, 57–59.<br />
180
5. Duchovskienė L. 2007. Effect of Abamectin on the two-spotted spider mite<br />
(Tetranychus urticae Koch.) in greenhouse cucumbers. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
26(1): 166–175.<br />
6. Herron G. A. and Rophail J. 1998. Tebufenpyrad (Pyranica ®) resistance detected<br />
in two- spotted spider mite Tetranychus urticae Koch. (Acarina: Tetranychidae)<br />
from apples in Western Australia. Experimental & applied acarology, 22: 633–<br />
641.<br />
7. Hinomoto N. and Takafuji A. 1995. Genetic changes in the population structure<br />
of the two-spotted spider mite, Tetranychus urticae Koch. (Acari: Tetranychidae)<br />
on vinyl-house strawberries. Applied Entomology and Zoology, 30: 521–528.<br />
8. Hoelmer K. A., Osborne L. S., Yokomi R. K. 1990. Effects of neem extracts on<br />
beneficial insects in greenhouse culture. Neem – potential in pest management<br />
programs, 86: <strong>100</strong>–105.<br />
9. Kaadeh F., Poehling H. M., Borgemeister C. Karron M., Yakti R. 2001. Efficacy<br />
of Neem-Azal T/S on cotton aphid, Aphis gossypii Glower. (Hom.: Aphididae).<br />
Mitteiliungen der Deutschen Gesellschaft fur allgemeine und angewande<br />
Entomologie, 24: 233–236.<br />
10. Meier U. 1997. Growth stages of Mono- and Dicotyledonous plants. BBCH<br />
Monograph. Berlin, Blackwell Wissenschafts-Verlag, 622.<br />
11. Mordue A. J., Blackwell A. 1993. Azad<strong>ir</strong>achtin: an Update. Journal Insect<br />
Physiology, 39: 903–904.<br />
12. Nachman G., Zemek R. 2002. Interactions in a tritrophic acarine predator-prey<br />
metapopulation system III: Efects of Tetranychus urticae (Acari: Tetranychidae)<br />
on host plant condition. Experimental & applied acarology, 25: 27–42.<br />
13. Park Y-L., Lee J-H. 2005. Impact of two-spotted spider mite (Acari:<br />
Tetranychidae) on growth and productivity of glasshouse cucumbers. Journal of<br />
Economic Entomology, 98: 457–463.<br />
14. Pavela R., Holy K. 2003. Effect of azad<strong>ir</strong>achtin on larvae of Lymantria dispar,<br />
Spodoptera litoralis and Mamestra brassicae. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
22(3): 434–441.<br />
15. Schmutterer H. 1990. Properties and potential of natural pesticides from neem<br />
tree, Azad<strong>ir</strong>achta indica. Annual Review of Entomology, 35: 271–297.<br />
16. Stumpf N. and Nauen R. 2001. Cross resistance, inheritance, and biochemistry<br />
of mitochon<strong>dr</strong>ial electron transport inhibitor-acaricide resistance in<br />
Tetranychus urticae (Acari: Tetranychidae). Journal of Economic Entomology,<br />
94: 1 577–1 583.<br />
17. Van de Vrie M., McMurtry J. A., Huffaker C. B. 1972. Biology, ecology and pest<br />
status, and host-plant relationships of Tetranychids. Hilgardia, 41: 343–432.<br />
181
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. MOKSLO DARBAI. 2008. 27(4).<br />
Biopesticido Nimazalio poveikis paprastųjų voratinklinių erkių (Tetranychus<br />
urticae Koch.) gausumui šiltnamyje auginamų sėklinių morkų pasėlyje<br />
L. Duchovskienė, R. Karklelienė, E. Survilienė, R. Starkutė<br />
Santrauka<br />
Tyrimai atlikti 2006—2007 metais. Buvo t<strong>ir</strong>tas biopesticido Nimazalio (0,3 % <strong>ir</strong> 0,5<br />
%) (v. m. 10 g/l azad<strong>ir</strong>achtino A) poveikis paprastųjų voratinklinių erkių (Tetranychus urticae<br />
Koch.) gausumui ekologiškai auginamų sėklinių morkų pasėlyje. 2006 m., nupurškus<br />
0,3 % nimazaliu, po 3, 5 <strong>ir</strong> 9 dienų preparato efektyvumas buvo atitinkamai 25,29; 50,0 <strong>ir</strong><br />
64,48 %. Tais pačiais metais, nupurškus 0,5 % nimazaliu, po 3, 5 <strong>ir</strong> 9 dienų preparato efektyvumas<br />
buvo atitinkamai 36,78; 55,78 <strong>ir</strong> 71,03 %. 2007 m., nupurškus 0,3 % nimazaliu,<br />
buvo atitinkamai 32,86; 49,78 <strong>ir</strong> 56,67 %, o nupurškus 0,5 % nimazaliu – atitinkamai 36,19;<br />
53,22 <strong>ir</strong> 67,33 %. Atliekant tyrimus, biopesticido fitotoksiškumo augalams nepastebėta.<br />
Reikšminiai žodžiai: azad<strong>ir</strong>achtinas, fitotoksiškumas, sėklinės morkos, Nimazalis,<br />
paprastoji voratinklinė erkė.<br />
182
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Aliejinių moliūgų sėklų <strong>ir</strong> jų išspaudų cheminė sudėtis<br />
Judita Černiauskienė 1 , Honorata Danilčenko 1 , Marek Gajewski 2<br />
1<br />
Lietuvos žemės ūkio universitetas, Studentų g. 11, LT-53067 Akademija, Kauno r.,<br />
el. paštas: ditajudita@gmail.com<br />
2<br />
Warsaw University of Life Sciences, Nowoursynowska 166, 02-787 Warszawa,<br />
Poland<br />
2007–2008 m. metais Lietuvos žemės ūkio universiteto bandymų stoties pomologiniame<br />
sode tyrimams buvo auginti ‘Herakles’, ‘Golosemiannaja’, ‘M<strong>ir</strong>andos’, ‘Danajos’ veislių aliejiniai<br />
moliūgai. Tyrimo tikslas – įvertinti įva<strong>ir</strong>ių veislių aliejinių moliūgų sėklų <strong>ir</strong> jų išspaudų<br />
pagrindinius cheminės sudėties rodiklius. Standartiniais metodais nustatyta sausųjų medžiagų,<br />
žalių riebalų, žalių baltymų, žalios ląstelienos, NDF ląstelienos, MADF ląstelienos kiekiai.<br />
Esminių sausųjų medžiagų kiekių sk<strong>ir</strong>tumų t<strong>ir</strong>tų moliūgų sėklose ne nustatyta. Jų<br />
buvo vidutiniškai apie 96 %. Nedideli šių medžiagų kiekio esminiai sk<strong>ir</strong>tumai nustatyti<br />
‘Golosemiannaja’ <strong>ir</strong> ‘M<strong>ir</strong>andos’ veislių sėklų išspaudose, jų buvo vidutiniškai apie 93 %.<br />
T<strong>ir</strong>tų veislių aliejinių moliūgų sėklose nustatyti nedidelis žalių riebalų <strong>ir</strong> žalių baltymų kiekių<br />
sk<strong>ir</strong>tumai. ‘Danajos’ veislės sėklose aptikta mažiausiai žalių baltymų (37,21 %), bet daugiausiai<br />
žalių riebalų (48,0 %). Mažiausiai žalių riebalų <strong>ir</strong> daugiausiai žalių baltymų nustatyta<br />
‘M<strong>ir</strong>andos’ sėklų išspaudose, – atitinkamai 7,60 <strong>ir</strong> 60,56 %. Mažiausiai žalios ląstelienos<br />
nustatyta ‘Herakles’ sėklose <strong>ir</strong> jų išspaudose o NDF – ląstelienos mažiausiai ‘Danajos’ sėklose<br />
<strong>ir</strong> jų išspaudose. MADF ląstelienos t<strong>ir</strong>tų sėklų išspaudose buvo panašūs kiekiai. ‘Danajos’<br />
moliūgų sėklose šios ląstelienos buvo mažiausiai.<br />
Reikšminiai žodžiai: aliejiniai moliūgai, veislės, sėklos, išspaudos, cheminė sudėtis.<br />
Įvadas. Aliejiniai moliūgai priklauso paprastųjų Cucurbita pepo moliūgų rūšiai.<br />
Šaltuoju būdu spaudžiamas moliūgų sėklų aliejus plačiai vartojamas beveik visoje<br />
Vakarų Europoje (Brücher, 1889, Ekpedeme <strong>ir</strong> kt., 2000, Fruhw<strong>ir</strong>th, Hermetter,<br />
2007).<br />
Aliejinių moliūgų sėklos, kitaip negu didžiųjų <strong>ir</strong> kitų paprastųjų, yra be lukšto<br />
arba su peršviečiamu plonu lukštu. Šis pakitimas ats<strong>ir</strong>ado dėl atsitiktinės natūralios,<br />
morfologinės sėklų išorės mutacijos. Tai pagerino <strong>ir</strong> palengvino aliejaus gamybos<br />
procesą <strong>ir</strong> nulėmė jo tamsiai žalią spalvą (Fruhw<strong>ir</strong>th, Hermetter, 2007). Literatūros<br />
duomenimis, aliejinių moliūgų sėklose yra nemažai ląstelienos, daug riebalų (apie<br />
50 %), baltymų (iki 30 %), mineralinių elementų (K, Mg, Ca, Na, P, Fe,Se <strong>ir</strong> kt.), B<br />
grupės vitaminų, fitosterinų, kukurbicino, beta <strong>ir</strong> gama tokoferolių, dervų (Ekpedeme<br />
<strong>ir</strong> kt., 2000).<br />
Moliūgų sėklų aliejuje gausu oleino, palmitino, stearino <strong>ir</strong> linolinės rūgščių<br />
183
gliceridų. Aliejus taip pat vertingas dėl omega – 3 riebalų rūgščių, kurios padeda apsisaugoti<br />
nuo aterosklerozės, aukšto kraujospūdžio <strong>ir</strong> š<strong>ir</strong>dies ligų, taip pat sudeginti<br />
susikaupusius riebalus. Tyrimais nustatyta, kad omega – 3 riebalų rūgštys padeda<br />
pernešti sukauptus riebalus į ląsteles, kur jie paverčiami energija (Bavec <strong>ir</strong> kt., 2002;<br />
Nakic <strong>ir</strong> kt., 2006).<br />
Vykstant augalinio maisto, taip pat <strong>ir</strong> aliejaus, gamybos procesui lieka daug maistingų,<br />
iki galo neišnaudotų žaliavų, jos utilizuojamos. Pastaruoju metu siekiama, kad<br />
visos vertingos maisto gamybos atliekos būtų kiek galima panaudotos maistui ar pašarui<br />
gaminti (Aboul-Nasar, 1997). Aliejinių augalų, tokių kaip rapsai, saulėgrąžos, ypač<br />
sojos, sėklų išspaudos jau senai naudojamos pašarų gamybai kaip biologiškai vertingų<br />
baltymų <strong>ir</strong> energijos šaltinis. Iš moliūgų sėklų šaltuoju būdu išspaudus aliejų likusios<br />
išspaudos yra gerosi maistinės vertės (Aboul-Nasar, 1997; Kulaitienė <strong>ir</strong> kt., 2006).<br />
Išspaudų vertė priklauso nuo jose esančių baltymų, riebalų <strong>ir</strong> ląstelienos kiekių.<br />
Skaidulinių (ląstelienos) medžiagų trūkumas silpnina žarnyno motoriką, dėl to<br />
galima sus<strong>ir</strong>gti cukriniu diabetu, ateroskleroze, išemine š<strong>ir</strong>dies liga. Ląsteliena – tai<br />
ląstelių sienelių sudedamosios dalys, augalų ląstelių skeleto likučiai, „nenaudingi“<br />
angliavandeniai, kurie žmogaus organizme ne hi<strong>dr</strong>olizuojami, bet yra vertingi dėl<br />
savo savybės „šluoti“ iš žarnyno nuodingas medžiagas. Vertinant produktų <strong>ir</strong> pašarų<br />
maistinę vertę, ypač pašarų, nustatomas ne tik žalios ląstelienos, kurią sudaro dalis<br />
lignino <strong>ir</strong> celiuliozė, kiekis. Šiuo metu plačiai taikomas Van Soesto analizės metodas,<br />
sk<strong>ir</strong>tas ląstelienai frakcionuoti (Van Soest <strong>ir</strong> kt., 1991; Butkutė <strong>ir</strong> kt., 2006). Pagal šį<br />
metodą sk<strong>ir</strong>iamos dvi ląstelienos frakcijos: modifikuotame rūgščių t<strong>ir</strong>pale išplauta<br />
ląsteliena (MADF), susidedanti iš celiuliozės, lignino, karščio pažeistų (denatūruotų)<br />
baltymų <strong>ir</strong> rūgštyse neišt<strong>ir</strong>pusių pelenų <strong>ir</strong> neutraliame t<strong>ir</strong>pale išplauta ląsteliena (NDF),<br />
kurioje yra visų ląstelių sienelių struktūros medžiagų (Butkutė <strong>ir</strong> kt., 2006). Aliejinių<br />
moliūgų sėklose žaliosios ląstelienos aptinkama iki 13,79 % sausojoje medžiagoje,<br />
o sėklų išspaudose – net iki 31 % (Aboul-Nasr <strong>ir</strong> kt., 1997; Ekpedeme <strong>ir</strong> kt., 2000).<br />
Tačiau duomenų apie minėtas moliūgų sėklų lastelėnos frakcijas nepakanka.<br />
Darbo tikslas – įvertinti įva<strong>ir</strong>ių veislių aliejinių moliūgų sėklų <strong>ir</strong> jų išspaudų kai<br />
kuriuos pagrindinius cheminės sudėties rodiklius.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Tyrimų objektas – subrendusios aliejinių<br />
moliūgų ‘Herakles’, ‘Golosemiannaja’, ‘M<strong>ir</strong>andos’, ‘Danajos’ sėklos <strong>ir</strong> jų išspaudos.<br />
2007–2008 m. LŽŪU bandymų stoties pomologiniame sode aliejinių moliūgų<br />
daigai buvo sodinti gegužės mėnesį kartojant po keturis kartus, daigais, derlius nuimtas<br />
rugsėjo pabaigoje. Bandymo sklypas buvo vienodo derlingumo, todėl pakartojimų<br />
blokuose variantai buvo išdėstyti sisteminiu būdu. Ben<strong>dr</strong>as laukelio dydis – 6 m 2 ,<br />
apsauginės juostos plotis – 2 m.<br />
Aliejinių moliūgų sėklose <strong>ir</strong> išspaudose standartiniais metodais buvo nustatyta:<br />
• sausųjų medžiagų kiekis – džiovinant mėginius 105 °C temperatūroje iki nekintamos<br />
masės (LST ISO 751:2000);<br />
• žalių baltymų kiekis – Kjeldalio metodu (LST1523);<br />
• žalių riebalų kiekis – Soksleto aparatu (Methodenbuch – VDLUFA, 1983–<br />
1999);<br />
184
• žalios ląstelienos kiekis – Henebergo – Štomano metodu (Methodenbuch –<br />
VDLUFA, 1983–1999);<br />
• MADF ląstelienos kiekis – gravimetriškai plaunant modifikuotame t<strong>ir</strong>pale (sieros<br />
rūgšties <strong>ir</strong> cetiltrimetilamonio bromido (CTAB) t<strong>ir</strong>pale);<br />
• NDF ląstelienos kiekis (Methodenbuch – VDLUFA, 1983–1999);<br />
Tyrimai buvo atlikti Lietuvos žemės ūkio universiteto TEMPUS <strong>ir</strong> Lietuvos<br />
žemd<strong>ir</strong>bystės instituto chemijos laboratorijose.<br />
Tyrimų duomenys statistiškai įvertinti programomis „Anova“ <strong>ir</strong> „Excel“.<br />
Apskaičiuoti vidurkiai, standartiniai nuokrypiai <strong>ir</strong> koreliacijos koeficientai<br />
(Tarakanovas, Raudonius, 2003).<br />
Rezultatai. Preliminariais duomenimis t<strong>ir</strong>tų veislių aliejinių moliūgų sėklose<br />
sausųjų medžiagų kiekiai svyravo nuo 95,99 iki 96,12 %, o išspaudose – nuo 89,44<br />
iki 94,83 % (1, 2 pav.). Tyrimų metais aliejų buvo sunku išspausti iš ‘Herakles’ <strong>ir</strong><br />
‘Danajos’ veislių moliūgų sėklų, todėl šių veislių sėklų išspaudose liko didesni žalių<br />
riebalų <strong>ir</strong> sausųjų medžiagų kiekiai, žalių baltymų buvo mažiau. Mažiausias sausųjų<br />
medžiagų kiekis nustatytas ‘M<strong>ir</strong>andos’ veislės moliūgų sėklose <strong>ir</strong> išspaudose (atitinkamai<br />
95,76 <strong>ir</strong> 89,44 %).<br />
1 pav. Sausųjų medžiagų, žalių baltymų <strong>ir</strong> žalių riebalų kiekiai (%)<br />
aliejinių moliūgų sėklose, LŽŪU, LŽI<br />
Fig. 1. Amount of <strong>dr</strong>y matter, crude protein and crude oil in pumpkin seeds (%), LUA, LIA<br />
Žalių riebalų <strong>ir</strong> žalių baltymų kiekių t<strong>ir</strong>tose moliūgų sėklose sk<strong>ir</strong>tumai buvo<br />
neesminiai (1 pav.). Tarpusavyje lyginant veisles nustatyta, kad ‘M<strong>ir</strong>andos’ moliūgų<br />
sėklose žalių baltymų buvo daugiausia, o žalių riebalų – mažiausiai. Sėklose aptikta<br />
vidutiniškai 38,30 % žalių baltymų, 46,17 %, žalių riebalų, o išspaudose – 55,89 %<br />
žalių baltymų <strong>ir</strong> 18,22 % žaliųjų riebalų (2 pav.). Apskaičiavus koreliacijos koeficientą<br />
buvo nustatytas stiprus neigiamas ryšys tarp žalių riebalų <strong>ir</strong> žalių baltymų kiekių <strong>ir</strong><br />
sėklose (r = -0,92), <strong>ir</strong> išspaudose (r = -0,99). Išspaudose, kuriose išspaudus aliejų liko<br />
daugiau žalių riebalų, buvo mažiau žalių baltymų.<br />
185
2 pav. Sausųjų medžiagų, žalių baltymų <strong>ir</strong> žalių riebalų kiekiai (%)<br />
aliejinių moliūgų sėklų išspaudose, LŽŪU, LŽI.<br />
Fig. 2. Amount of <strong>dr</strong>y matter, crude protein and crude oil in<br />
pumpkin oil cakes (%), LUA, LIA<br />
Žalios ląstelienos t<strong>ir</strong>tų moliūgų sėklų sausojoje medžiagoje aptikta vidutiniškai<br />
12,48 %, išspaudose – 4,74 % (3, 4 pav.).<br />
3 pav. Žalios ląstelienos, NDF ląstelienos <strong>ir</strong> MADF ląstelienos kiekiai (%)<br />
aliejinių moliūgų sėklose, LŽI<br />
Fig. 3. Amount of crude, NDF and MADF fibers in pumpkin seeds (%), LIA<br />
Neutraliuose t<strong>ir</strong>paluose išplautos ląstelienos (NDF) kiekio statistiškai esminiai<br />
sk<strong>ir</strong>tumai nustatyti ‘Danajos’ veislės sėklose <strong>ir</strong> išspaudose – atitinkamai 12,59 <strong>ir</strong><br />
9,07 %. Didžiausias NDF ląstelienos kiekis nustatytas ‘M<strong>ir</strong>andos’ veislės sėklose <strong>ir</strong><br />
186
jų išspaudose (16,18 <strong>ir</strong> 11,53 %). Modifikuotame rūgščių t<strong>ir</strong>pale išplautos ląstelienos<br />
(MADF) kiekiai labiausiai skyrėsi moliūgų sėklose, o visų veislių išspaudose buvo<br />
panašūs. Nustatyti vidutiniški MADF ląstelienos kiekiai: sėklose – 6,13 % <strong>ir</strong> išspaudose<br />
– 5,27 % (3, 4 pav.).<br />
4 pav. Žalios ląstelienos, NDF ląstelienos <strong>ir</strong> MADF ląstelienos kiekiai (%)<br />
aliejinių moliūgų sėklų išspaudose, LŽI<br />
Fig. 4. Amount of crude, NDF and MADF fibers in pumpkin oil cake (%), LIA<br />
Nustatyta vidutinio stiprumo koreliacija tarp žalios ląstelienos (r = 0,403), NDF<br />
ląstelienos (r = 0,58) <strong>ir</strong> MADF ląstelienos (r = -0,48) kiekio sėklose <strong>ir</strong> išspaudose.<br />
Aptarimas. Sausųjų medžiagų kiekis augaluose lemia derliaus kokybę. Jis priklauso<br />
nuo veislės savybių, meteorologinų sąlygų <strong>ir</strong> kitų veiksnių (Tarek <strong>ir</strong> kt., 2001).<br />
Literatūros duomenimis sausųjų medžiagų kiekis aliejinių moliūgų sėklose svyruoja<br />
nuo 86 iki 94 % (Ekpedme <strong>ir</strong> kt., 2000; Tarek <strong>ir</strong> kt., 2001), o moliūgų sėklų išspaudose<br />
yra apie 93 % (Zdunczyk <strong>ir</strong> kt., 1999). Sausųjų medžiagų kiekių mūsų t<strong>ir</strong>tose aliejinių<br />
moliūgų sėklose sk<strong>ir</strong>tumai buvo neesminiai. Šių medžiagų kiekio esminiai sk<strong>ir</strong>tumai<br />
nustatyti ‘Herakles’ <strong>ir</strong> ‘Danajos’ moliūgų sėklų išspaudose. Jose sausųjų medžiagų<br />
aptikta daugiau negu veislių ‘Golosemiannaja’<strong>ir</strong> ‘M<strong>ir</strong>andos’ sėklų išspaudose.<br />
Moksliniuose straipsniuose nurodoma, kad iš sėklų, kuriose yra mažiau žalios<br />
ląstelienos, geriau išspaudžiamas aliejus <strong>ir</strong> geresnės kokybės (Ekpedeme <strong>ir</strong> kt., 2000).<br />
Gauti tyrimų duomenys kiek prieštaringi – iš ‘Herakles’ <strong>ir</strong> ‘Danajos’ veislių moliūgų<br />
buvo sunkiau išspausti aliejų, nors jų žalios ląstelienos jose žymiai mažiau negu<br />
‘Golosemiannaja’ <strong>ir</strong> ‘M<strong>ir</strong>andos’ sėklose. Šie duomenys iš dalies patv<strong>ir</strong>tina priežastį,<br />
kodėl iš ‘Herakles’ <strong>ir</strong> ‘Danajos’ veislių moliūgų sėklų buvo sunkiau išspausti aliejų.<br />
Žalios ląstelienos kiekis ‘Herakles’ moliūgų sėklose buvo žymiai mažesnis negu kitų<br />
t<strong>ir</strong>tų veislių. Manoma, kad išspaudus aliejų moliūgų sėklų išspaudose likęs didelis<br />
žalių riebalų kiekis nepriklauso nuo to, kiek sėklose yra žalios ląstelienos. Galbūt tai<br />
priklauso nuo veislės savybių arba kitų, dar net<strong>ir</strong>tų veiksnių įtakos.<br />
Baltymai yra svarbi <strong>ir</strong> lengvai pasisavinama organizmo medžiaga. Jų vertė<br />
priklauso nuo nepakeičiamųjų aminorūgščių kiekio <strong>ir</strong> jų santykio. Aliejinių moliūgų<br />
sėklos – geras žalių baltymų šaltinis: jų aptinkama sėklose nuo 24 iki 40 % (Tarek <strong>ir</strong> kt.,<br />
187
2001; Zdunczyk <strong>ir</strong> kt., 1999; Fruhw<strong>ir</strong>th, Hermetter, 2007). Literatūros duomenimis<br />
moliūgų sėklų išspaudos – taip pat vertingas žalių baltymų šaltinis – jų aptinkama<br />
iki 59,8 %. Aliejinių moliūgų sėklų išspaudose žalių baltymų yra daugiau negu sojų<br />
pupelių išspaudose (sojų pupelėse jų aptinkama apie 47,70 %) (Zdunczyk <strong>ir</strong> kt., 1999).<br />
Mūsų gauti tyrimų duomenys rodo, kad žalių baltymų kiekio sk<strong>ir</strong>tumai yra neesminiai.<br />
Esminiai šių medžiagų sk<strong>ir</strong>tumai nustatyti ‘Herakles’, ‘Danajos’ sėklų, kuriose žalių<br />
baltymų buvo mažiau negu ‘Golosemiannaja’ <strong>ir</strong> ‘M<strong>ir</strong>andos’ sėklose <strong>ir</strong> išspaudose.<br />
Žalios ląstelienos aliejinių moliūgų sėklose gali būti 13–14 %, išspaudose –<br />
31–32 % (Aboul-Nasr <strong>ir</strong> kt. 1997; Zdunczyk <strong>ir</strong> kt., 1999; Nakic <strong>ir</strong> kt., 2006). Esminis<br />
žaliosios ląstelienos kiekio sk<strong>ir</strong>tumas nustatytas ‘Herakles’ veislės sėklose <strong>ir</strong> jų išspaudose.<br />
NDF ląstelienos daugiausiai aptinkama subrendusiuose augaluose, nes jų<br />
ląstelių sienelės daug tv<strong>ir</strong>tesnės. Sėklų išspaudose NDF ląstelienos gali būti apie 10 %<br />
(Zdunczyk <strong>ir</strong> kt., 1999). Mūsų tyrimais išspaudose nustatyta vidutiniškai 10,6 % NDF<br />
ląstelienos o sėklose – 11,88 %. Remiantis literatūra galima teigti, kad daugiausia visų<br />
rūšių ląstelienos aptinkama gerai subrendusiose augalų sėklose.<br />
Išvados. 1. T<strong>ir</strong>tų veislių moliūgų sėklose sausųjų medžiagų, žalių riebalų <strong>ir</strong> žalių<br />
baltymų kiekiai nesisk<strong>ir</strong>ia. Esminiai sk<strong>ir</strong>tumai nustatyti ‘Golosemiannaja’ <strong>ir</strong> ‘M<strong>ir</strong>andos’<br />
veislių moliūgų sėklų išspaudose: jose sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> žalių riebalų buvo daugiausia,<br />
o žalių baltymų mažiausiai.<br />
2. Mažiausiai žalių riebalų nustatyta ‘Golosemiannaja’ (12,03 %) <strong>ir</strong> ‘M<strong>ir</strong>andos’<br />
(7,60 %) veislių sėklų išspaudose, tačiau jos kaupia daugiau žaliųjų baltymų – atitinkamai<br />
59,66 <strong>ir</strong> 60,56 %).<br />
3. Mažiausiai žalios ląstelienos nustatyta ‘Herakles’ (atitinkamai 8,99 <strong>ir</strong> 3,78 %),<br />
daugiausia – ‘Golosemiannaja’ (atitinkamai 14,14 <strong>ir</strong> 5,83 %) veislių sėklose <strong>ir</strong> jų<br />
išspaudose.<br />
4. Daugiausia NDF ląstelienos yra ‘M<strong>ir</strong>andos’ (atitinkamai 16,18 <strong>ir</strong> 11,53 %),<br />
mažiausiai ‘Danajos’ (atitinkamai 12,59 <strong>ir</strong> 9,07 %) veislių išspaudose <strong>ir</strong> jų sėklose.<br />
Daugiausia MADF ląstelienos nustatyta ‘Golosemiannaja’ (7,29 %), mažiausiai –<br />
‘Danajos’ (4,43 %) veislių sėklose, <strong>ir</strong> daugiausia – ‘Danajos’ (5,72 %), mažiausiai<br />
‘Herakles’ (4,92 %) veislių sėklų išspaudose.<br />
Padėka. Dėkojame Lietuvos žemd<strong>ir</strong>bystės instituto cheminių tyrimų laboratorijos<br />
vedėjai Alvyrai Šlepetienei <strong>ir</strong> ben<strong>dr</strong>adarbiams už pagalbą <strong>ir</strong> konsultacijas.<br />
Gauta 2008 09 18<br />
Parengta spausdinti 2008 12 03<br />
Literatūra<br />
1. Abul-Nasr M. H., Ramadan B. R., El-Dengawy R. A. 1997. Chemical composition<br />
of pumpkin seeds. Assist Journal of Agricultural Sciences, 28(1): 164–172.<br />
2. Bavec F., Gril L, Grobelnik-Mlakar S. and Bavec M. 2002. Production of pumpkin<br />
for oil. Trends in new crops and new uses, 187–190.<br />
3. Brücher H. 1889. Useful plants of Neotropical Origin and The<strong>ir</strong> Wild Relatives.<br />
Springer Verlag, Berlin Heidelberg (Germany).<br />
188
4. Butkutė B., Paplauskienė V. 2006. Daugiamečių varpinių žolių pašarinės vertės<br />
potencialas. Žemd<strong>ir</strong>bystė. 93(3): 172–187.<br />
5. Ekpedeme U. A., Bassey A. N., Ekaete U. E. 2000. Minerals and antinutrients in<br />
fluted pumpkin. Food Chemistry, 70: 235–240.<br />
6. Fruhw<strong>ir</strong>th G. O., Hermetter A. 2007. Seeds and oil of the Styrian oil<br />
pumpkin:Components and biological activities. European Journal of Lipid<br />
Science and Technology, 109: 112–140.<br />
7. Kulaitienė J., Jarienė E., Danilčenko H., Paulauskienė A., Viškelis P. 2006.<br />
Aliejinių moliūgų tręšimo optimizavimas. Vagos,.72(25): 19–23.<br />
8. LST 1532:1998. Grūdai <strong>ir</strong> grūdų produktai, kombinuotieji pašarai <strong>ir</strong> jų žaliavos.<br />
Azoto kiekio nustatymas Kjeldalio metodu <strong>ir</strong> baltymų kiekio apskaičiavimas.<br />
9. LST ISO 751:2000. Vaisių <strong>ir</strong> daržovių gaminiai. Vandenyje net<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų<br />
nustatymas.<br />
10. Methodenbuch – VDLUFA. 1983–1999. Band III. Die chemische Untersuchung<br />
von Futtermitteln. – Verlag-Darmstadt.<br />
11. Nakic N. S., Rade D., Škevin D., Štrucelj D., Mokrovčak Ž., Bartolic M. 2006.<br />
Chemical characteristics of oils from naked and huks seeds of Cucurbita pepo<br />
L. European Journal of Lipid Science Technology, 108: 936–943.<br />
12. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRSTAT, Akademija, Kauno r.<br />
13. Tarek A.El A., Khaled M.T. 2001. Characteristics and composition of diferent<br />
seeds oils and flours. Food Chemistry, 74: 47–54.<br />
14. Van Soest P. J., Robertson J. B., Lewis B. A. 1991. Methods for dietary fiber,<br />
neutral detergent fiber, and nonstarch polysaccharides in relation to animal nutrition.<br />
Journal of Da<strong>ir</strong>y Science, 74(10): 3 583–3 597.<br />
15. Younis Y. M. H., Gh<strong>ir</strong>may S., Al-Shihry S. S. 2000. African Cucurbita pepo<br />
L.: properties of seed and variability in fatty acid composition of seed oil.<br />
Phytochemistry, 54, Issue 1: 71–75.<br />
16. Zdunczyk Z., Minakowski D., Frejnagel S., Fils M. 1999. Comprative study of<br />
the chemical composition and nutrition value of pumpkin seeds cake, soybean<br />
meal and casein. Nahrung, 43(6): 392–395.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Chemical composition of oil pumpkin seeds and oil cakes<br />
J. Černiauskienė, H. Danilčenko, M. Gajewski, M. Jeznach<br />
Summary<br />
Oil pumpkin cultivars (Cucurbita pepo L.) ‘Herakles’, ‘Golosemiannaja’, ‘M<strong>ir</strong>anda’ and<br />
‘Danaja’ were grown in experimental station of Lithuanian University of Agriculture in 2007–2008.<br />
The aim of this work is to compare chemical content of different cultivar oil pumpkin seeds and oil<br />
cakes. Standard methods were applied for the determination of chemical composition of oil pumpkin<br />
189
seeds and oil cakes: <strong>dr</strong>y matters, crude oil, crude protein, crude fiber, NDF fiber, MADF fiber.<br />
Significant difference of <strong>dr</strong>y matter, crude fiber and crude protein amounts in oil cultivar<br />
pumpkin seeds was determined. Average of <strong>dr</strong>y matter in all pumpkin cultivars seeds was about<br />
96 %. In oil cakes there about 93 % of <strong>dr</strong>y matter. The least amount of crude protein (37,21 %),<br />
but the biggest amount of crude oil (48 %) has been determined in ‘Danaja’ oil pumpkin seeds.<br />
The lowest amount of crude oil and the highest amount of crude protein has been established in<br />
‘M<strong>ir</strong>anda’ pumpkin seeds oil cake, respectively 7,6 % and 60,56 %. The lowest amount of crude<br />
fiber has been determined in ‘Herakles’ oil pumpkin seeds and oil cakes. The lowest amount of<br />
NDF fiber has been determined in ‘Danaja’ oil pumpkin seeds and oil cakes, the highest amount –<br />
in ‘M<strong>ir</strong>anda’. Similar amounts of MADF fiber were in all pumpkin seeds oil cake. The lowest<br />
amounts of this fiber were in ‘Danaja’ oil pumpkin seeds and the highest – in ‘Golosemiannaja’.<br />
Key words: oil pumpkin, cultivars, seeds, oil cake, chemical composition.<br />
190
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Bulvių cheminės sudėties kitimo dinamika vegetacijos<br />
metu <strong>ir</strong> jos ryšys su gumbų krakmolingumu<br />
Daiva Janušauskaitė 1 , Vilma Žėkaitė 2<br />
1<br />
Lietuvos žemd<strong>ir</strong>bystės institutas, LT–58344 Akademija, Kėdainių r.,<br />
el. paštas: daiva.janusauskaite@lzi.lt<br />
2<br />
Lietuvos žemd<strong>ir</strong>bystės instituto Perlojos bandymų stotis, LT–65373 Perloja,<br />
Varėnos r.<br />
Lietuvos žemd<strong>ir</strong>bystės institute Dotnuvoje lengvo priemolio giliau karbonatingame<br />
sekliai glėjiškame rudžemyje (Endocalcari – Epihypogleyic Cambisols) <strong>ir</strong> LŽI Perlojos<br />
bandymų stotyje paprastajame pajaurėjusiame išplautžemyje (Hapli-Albic Luvisoils) daryti<br />
bulvių tyrimai tradiciniu lauko bandymo metodu. Siekiant įvertinti sk<strong>ir</strong>tinguose d<strong>ir</strong>vožemiuose<br />
augintų <strong>ir</strong> sk<strong>ir</strong>tingai tręštų bulvių vegetatyvinėse dalyse sukauptą azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio<br />
kiekį žydėjimo pabaigoje bei nuimant derlių <strong>ir</strong> nustatyti jų ryšį su krakmolo kiekiu bulvių<br />
gumbuose bei krakmolo derliumi, aštuonerių metų tyrimų duomenys analizuoti koreliacijos<br />
<strong>ir</strong> regresijos metodais. Didesnė azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio koncentracija atsk<strong>ir</strong>ose bulvių dalyse<br />
nustatyta augalams baigiant žydėti, o daugiausia azoto tiek žydėjimo metu, tiek baigiantis<br />
vegetacijai sukaupta bulvienojuose. Nuo žydėjimo iki visiškos brandos bulvienojuose <strong>ir</strong> smulkiose<br />
šaknelėse N : P santykis padidėjo atitinkamai 13,3 <strong>ir</strong> 25 %, gumbuose sumažėjo 17,6 %.<br />
Vegetacijos pabaigoje vienam kilogramui sukaupto azoto tenkantis kalio kiekis bulvienojuose<br />
sumažėjo 51,2 %, smulkiose šaknelėse – 46,9 %, gumbuose – 23,0 %, palyginti su buvusiu<br />
žydėjimo metu. Koreliacinė regresinė duomenų analizė rodo, kad šiuo bulvių vystymosi<br />
tarpsniu atsk<strong>ir</strong>ų bulvių dalių cheminė sudėtis lėmė krakmolo kiekio kitimą bulvių gumbuose<br />
58,6–74,9 %. Nustatytas glaudus ryšys tarp cheminės atsk<strong>ir</strong>ų augalo dalių sudėties <strong>ir</strong> krakmolo<br />
kiekio gumbuose bei jo išeigos. Priesmėlyje Perlojoje augintų bulvių gumbų cheminė sudėtis<br />
vegetacijos pabaigoje gumbų krakmolingumo duomenų variaciją lėmė 42,0–65,7 %, lengvame<br />
priemolyje Dotnuvoje – 14,2–39,7 %.<br />
Reikšminiai žodžiai: azotas, bulvės, derlius, fosforo <strong>ir</strong> kalio koncentracija, krakmolas.<br />
Įvadas. Bene didžiausios įtakos bulvių gumbų derliui vegetacijos periodo metu<br />
turėjo tręšimo technologija. Norint išauginti didelį gumbų derlių, reikia gausiai tręšti<br />
(Kadaja, 2004; Trawczynski, 2004). Bulvės reiklios ne tik azotui <strong>ir</strong> fosforui, bet ypač<br />
kalio trąšoms. Kalis skatina stambiamolekulinių angliavandenių <strong>ir</strong> vitaminų sintezę,<br />
gerina medžiagų apykaitą <strong>ir</strong> vandens patekimą į ląstelę. Todėl kalis būtinas pernešti<br />
cukrus, sintetinti krakmolą <strong>ir</strong> formuoti gausų geros kokybės derlių (Westermann <strong>ir</strong> kt.,<br />
1994). Tačiau literatūroje retai aptinkama duomenų apie gumbuose sukaupto krakmolo<br />
191
kiekio priklausomumą nuo bulvių antžeminės dalies cheminės sudėties. Literatūroje<br />
aprašomi tyrimai rodo, kad azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio kiekiai bulvėse gali gerokai varijuoti<br />
– tai priklauso nuo agrometeorologinių <strong>ir</strong> auginimo sąlygų, trąšų normų (Kupčinskas<br />
<strong>ir</strong> kt., 2005; Repšienė, Mineikienė, 2006; Staugaitis <strong>ir</strong> kt., 2006; Kadaja, 2004; Alva,<br />
2007). Esant sk<strong>ir</strong>tingiems tręšimo kaliu lygiams darytais diagnostiniais tyrimais įvertinta<br />
trąšų įtaka bulvienojų cheminei sudėčiai <strong>ir</strong> nustatytas azoto <strong>ir</strong> fosforo juose kiekis,<br />
kuriam esant gautas didžiausias gumbų derlius (Reis, Monnerat, 2000). Tačiau nėra<br />
nustatytas bulvių antžeminės dalies bei šaknelių <strong>ir</strong> gumbų cheminės sudėties ryšys su<br />
gumbų krakmolingumu. Tokių tyrimų trūksta.<br />
Darbo tikslas – įvertinti lengvo priemolio rudžemyje <strong>ir</strong> priesmėlio paprastajame<br />
pajaurėjusiame išplautžemyje augintų bulvių vegetatyvinėse dalyse <strong>ir</strong> gumbuose<br />
sukauptą azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio kiekį, esant sk<strong>ir</strong>tingiems tręšimo lygiams, žydėjimo<br />
pabaigoje <strong>ir</strong> prieš derliaus nuėmimą <strong>ir</strong> nustatyti jų ryšį su gumbų krakmolingumu <strong>ir</strong><br />
krakmolo derliumi.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. 1998–2001 m. lauko tyrimai daryti Lietuvos<br />
žemd<strong>ir</strong>bystės institute Dotnuvoje lengvo priemolio giliau karbonatingame sekliai<br />
glėjiškame rudžemyje (Endocalcari – Epihypogleyic Cambisol), 2002–2005 m. – LŽI<br />
Perlojos bandymų stotyje priesmėlyje ant priemolio, paprastajame pajaurėjusiame<br />
išplautžemyje (Hapli-Albic Luvisoils) tradiciniu lauko bandymo metodu. Bandymų<br />
d<strong>ir</strong>vožemio agrocheminiai <strong>ir</strong> augalų cheminiai rodikliai nustatyti šiais metodais: d<strong>ir</strong>vožemio<br />
pH –potenciometriniu; humuso kiekis – Tiurino; ben<strong>dr</strong>asis azotas – Kjeldalio;<br />
ju<strong>dr</strong>iųjų fosforo <strong>ir</strong> kalio kiekiai – A-L; ben<strong>dr</strong>asis azotas augaluose – Kjeldalio; ben<strong>dr</strong>asis<br />
fosforas – iš šlapiu būdu sudeginto mėginio kolorimetriškai; ben<strong>dr</strong>asis kalis – liepsnos<br />
fotometru; krakmolo kiekis gumbuose – Parovo svarstyklėmis. Pagal agrocheminių<br />
rodiklių vertes tyrimų metais d<strong>ir</strong>vožemis Dotnuvoje buvo nuo neutraloko iki artimos<br />
neutraliai reakcijos (pH KCl<br />
6,1–7,1), nuo vidutinio fosforingumo iki fosforingo (P 2<br />
O 5<br />
124–184 mg kg -1 ), vidutinio kalingumo <strong>ir</strong> kalingas (K 2<br />
O 130–163 mg kg -1 ), nuo mažo<br />
iki vidutinio humusingumo (1,8–2,0 %) bei azotingumo (0,12–0,14 %). Perlojoje<br />
d<strong>ir</strong>vožemis buvo vidutinio rūgštumo (pH – 4,1–5,7), nuo fosforingo iki labai didelio<br />
fosforingumo (P 2<br />
O 5<br />
– 187–320 mg kg -1 ), nuo kalingo iki didelio kalingumo (K 2<br />
O –<br />
193–251 mg kg -1 ) <strong>ir</strong> mažo humusingumo (1,10–1,34 %).<br />
Dotnuvoje atlikto bandymo 3 <strong>ir</strong> 4 variantų laukeliai tręšti mišiniais, sudarytais<br />
pagal maisto elementų kiekį d<strong>ir</strong>voje – atitinkamai kalio chlorido (KCl) <strong>ir</strong> kalio sulfato<br />
(K 2<br />
SO 4<br />
) deriniais su amonio salietra <strong>ir</strong> superfosfatu planuotam 30 t ha -1 derliui užauginti.<br />
2 varianto laukeliams kompleksinių trąšų (NPK – 13-10-15) norma išlyginta pagal 3<br />
<strong>ir</strong> 4 variantų azoto normą. Trąšų normos atsk<strong>ir</strong>ais tyrimo metais pateiktos 1 lentelėje.<br />
Bandyme auginta bulvių veislė ‘Nida’ (1 lentelė).<br />
Perlojoje bulvės augintos pagal lengvoms d<strong>ir</strong>voms rekomenduojamą agrotechniką.<br />
Kraikinis mėšlas (fonas, 40 t ha -1 norma) iškratytas rudenį prieš arimą. Mineralinės<br />
trąšos – amonio salietra, granuliuotas superfosfatas <strong>ir</strong> kalio chloridas – išbertos pavasarį<br />
prieš bulvių sodinimą <strong>ir</strong> įakėtos į d<strong>ir</strong>vą. Pasodintos ankstyvosios bulvės ‘Vokė’<br />
(2002–2004 m.) <strong>ir</strong> ‘Goda’ (2005 m.). Vegetacijos periodo metu taikyta maksimali<br />
apsauga nuo piktžolių, ligų <strong>ir</strong> kenkėjų.<br />
192
1 lentelė. Trąšų normos bulvėms, kg ha -1<br />
Table 1. Fertilizer rates for potatoes, kg ha -1<br />
Dotnuva<br />
Perloja<br />
metai<br />
year<br />
N, P, K normos<br />
N, P, K rates<br />
metai<br />
year<br />
N, P, K normos<br />
N, P, K rates<br />
1998 N 160<br />
P 0 / 123<br />
K 120/ 185<br />
* 2002–2005 Netręšta<br />
Not fertilized<br />
1999 N 172<br />
P 0 / 156<br />
K 103/ 234<br />
* – “ – N 90<br />
P 90<br />
2000 N 129<br />
P 30 / 117<br />
K 99/ 176<br />
* – “ – P 90<br />
K 120<br />
2001 N 123<br />
P 27 / 95<br />
K 85/ 142<br />
* – “ – N 90<br />
K 120<br />
– “ – N 90<br />
P 90<br />
K 120<br />
* Prieš pasv<strong>ir</strong>ąjį brūkšnį pateiktos pagal d<strong>ir</strong>vožemio agrocheminius rodiklius apskaičiuotos<br />
fosforo <strong>ir</strong> kalio normos (3 <strong>ir</strong> 4 variantų laukeliuose), už pasv<strong>ir</strong>ojo brūkšnio – išbertos kompleksinių<br />
trąšų forma, jų norma išlyginta pagal azotą.<br />
Meteorologinės sąlygos. Vidurio Lietuvoje dveji tyrimų metai (1999 <strong>ir</strong> 2000)<br />
išsiskyrė sausais <strong>ir</strong> šiltais pavasario orais, kiti dveji buvo šiltesni nei įprasta, tačiau <strong>dr</strong>ėgmės<br />
d<strong>ir</strong>voje pakako. Liepos mėnesio <strong>dr</strong>ėgmės režimas tyrimų metais skyrėsi – 1998<br />
<strong>ir</strong> 2000 metų liepos mėnesį iškrito atitinkamai 274,8 <strong>ir</strong> 185 % daugiametės mėnesio<br />
kritulių normos, 1999 <strong>ir</strong> 2001 m., priešingai, liepos mėnesį buvo sausa <strong>ir</strong> iškrito tik<br />
atitinkamai 35,7 <strong>ir</strong> 45,0 % daugiametės kritulių normos. Pietinėje Lietuvos dalyje 2002<br />
<strong>ir</strong> 2005 m. meteorologinių sąlygų rodikliai buvo artimi vidutiniams daugiamečiams.<br />
Išsiskyrė 2002 m. sausa <strong>ir</strong> itin karšta liepa, kai dienomis temperatūra pakildavo net<br />
iki +30–34 °C, o kritulių iškrito tik 11,3 mm. 2005 m. rugpjūčio p<strong>ir</strong>mąjį dešimtadienį<br />
gausiai palijo: liūtiniu lietumi per dvi paras iškrito 200 mm kritulių.<br />
Statistinis duomenų apdorojimas. Bulvių antžeminės dalies <strong>ir</strong> gumbų cheminės<br />
sudėties rodikliai <strong>ir</strong> krakmolingumo duomenys statistiškai apdoroti dispersinės<br />
analizės metodu. Koreliaciniai ryšiai tarp krakmolo kiekio gumbuose, jo derliaus <strong>ir</strong><br />
augalų cheminės sudėties nustatyti <strong>ir</strong> regresinės lygtys apskaičiuotos, kaip nurodoma<br />
specialioje literatūroje (Tarakanovas, Raudonius, 2003). Darbe naudoti simboliai: *<br />
<strong>ir</strong> ** – statistiškai patikima esant atitinkamai 95 <strong>ir</strong> 99 % tikimybės lygiams; S – vidurkio<br />
vidutinė kva<strong>dr</strong>atinė paklaida; R – daugianarės koreliacijos koeficientas; dxy –<br />
determinacijos koeficientas; V % – variacijos koeficientas.<br />
Rezultatai. Atliekant bandymus Dotnuvoje, du kartus – bulvių žydėjimo pabaigoje<br />
<strong>ir</strong> imant derlių – nustatyta azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio koncentracija bulvienojuose,<br />
bulvių gumbuose <strong>ir</strong> smulkiose šaknelėse (2 lentelė). Sk<strong>ir</strong>tingais tyrimo metais bulvių<br />
antžeminėje dalyje <strong>ir</strong> gumbuose sukauptų azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio absoliutūs kiekiai <strong>ir</strong><br />
šių medžiagų santykis nelabai skyrėsi.<br />
Dotnuvoje, lyginant žydėjimo metu <strong>ir</strong> vegetacijos pabaigoje bulvių antžeminės<br />
dalies <strong>ir</strong> gumbų cheminę sudėtį, nustatyta, kad didesnė maisto elementų koncentracija<br />
buvo bulvėms žydint, kai antžeminė dalis sparčiai kuria asimiliatus <strong>ir</strong> siunčia juos į gumbus,<br />
nei kasant bulves. Lyginant atsk<strong>ir</strong>as augalo dalis, nustatyta, kad didžiausia azoto<br />
koncentracija buvo bulvienojuose – vidutiniškai 3,62 ± 0,122 %, arba nuo 2,0 iki 2,5<br />
karto didesnė nei netręštų <strong>ir</strong> tręštų augalų gumbuose bei smulkiose šaknelėse. Nuimant<br />
derlių, bulvienojuose buvo likęs per pusę mažesnis azoto kiekis. Azoto koncentracija<br />
193
gumbuose imant derlių beveik nepasikeitė, palyginti su buvusiąja bulvėms žydint.<br />
Fosforo <strong>ir</strong> kalio kiekiai gumbams subrendus sumažėjo atitinkamai 3,7 <strong>ir</strong> 20,7 %.<br />
Pasikeitė <strong>ir</strong> gumbuose sukauptų azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio santykis lyginant su žydėjimo<br />
metu nustatytuoju: 1 kg azoto tenkantis fosforo kiekis sumažėjo 0,020–0,037 kg, kalio<br />
– 0,272–0,325 kg. Azoto koncentracija smulkiose šaknelėse nuo žydėjimo pabaigos<br />
iki visiškos brandos sumažėjo 17–35 %, fosforo <strong>ir</strong> kalio koncentracijos pokyčiai buvo<br />
ryškesni – atitinkamai 41–50 % <strong>ir</strong> 52–70 %.<br />
2 lentelė. Statistiniai tyrimų rodikliai<br />
Table 2. Statistical data of investigation<br />
Rodiklis<br />
Variable<br />
vidurkis<br />
mean<br />
Dotnuva, 1998–2001 m. vidutiniai duomenys<br />
Average data over the period 1998–2001<br />
S<br />
Minimaliai<br />
Min.<br />
Maksimaliai<br />
Max.<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Žydėjimo pabaigoje<br />
At the end of flowering stage<br />
Bulvienojuose<br />
In the haulm<br />
N % 3,62 0,122 2,77 4,74 15,4<br />
P % 0,27 0,005 0,22 0,31 8,49<br />
K % 3,53 0,192 1,75 5,17 25,0<br />
Smulkiose šaknelėse<br />
In the small roots<br />
N % 1,80 0,070 1,33 2,17 14,9<br />
P % 0,21 0,007 0,16 0,26 13,5<br />
K % 1,74 0,085 1,21 2,37 18,9<br />
Gumbuose<br />
In the tubers<br />
N % 1,64 0,057 1,30 2,34 15,9<br />
P % 0,27 0,003 0,24 0,30 5,7<br />
K % 2,08 0,074 1,56 2,80 16,3<br />
Vegetacijos pabaigoje<br />
At the end of vegetation period<br />
Bulvienojuose<br />
In the haulm<br />
N % 1,89 0,081 1,51 2,14 12,2<br />
P % 0,16 0,007 0,13 0,19 11,8<br />
K % 0,90 0,120 0,51 1,33 37,7<br />
Smulkiose šaknelėse<br />
In the small roots<br />
N % 1,19 0,039 1,06 1,39 9,3<br />
P % 0,10 0,004 0,09 0,12 11,0<br />
K % 0,61 0,027 0,53 0,75 12,6<br />
V %<br />
194
2 lentelės tęsinys<br />
Table 2 continued<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Gumbuose<br />
In the tubers<br />
N % 1,69 0,055 1,31 2,14 13,1<br />
P % 0,23 0,009 0,17 0,27 15,9<br />
K % 1,65 0,053 1,39 2,29 12,8<br />
Krakmolas<br />
14,8 0,15 12,9 16,3 4,63<br />
Starch, %<br />
Krakmolo derlius<br />
Starch yield, t ha -1 3,73 0,230 2,05 5,31 24,6<br />
Nuo bulvių žydėjimo iki visiškos brandos pasikeitė antžeminėje dalyje <strong>ir</strong> gumbuose<br />
sukauptų azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio santykis. Vidutiniais duomenimis vienam kilogramui<br />
bulvienojuose <strong>ir</strong> smulkiose šaknelėse sukaupto azoto tenkantis fosforo kiekis<br />
padidėjo atitinkamai 13,3 <strong>ir</strong> 25,4 %, o gumbuose šis rodiklis sumažėjo 17,6 %. N : K<br />
santykis, nustatytas žydinčiose bulvėse, ženkliai pakito joms subrendus. Imant derlių,<br />
bulvienojuose 1 kg azoto teko 51,2 %, smulkiose šaknelėse – 46,9 %, o gumbuose<br />
23,0 % mažiau kalio nei bulvėms žydint.<br />
Perlojoje gumbų cheminė sudėtis buvo nustatyta vegetacijos pabaigoje. NPK<br />
kiekis gumbuose priklausė nuo tręšimo <strong>ir</strong> NPK elementų derinio (3 lentelė).<br />
3 lentelė. Azoto, fosforo, kalio koncentracija <strong>ir</strong> krakmolo kiekis bulvių gumbuose<br />
vegetacijai pasibaigus (sausojoje medžiagoje, %)<br />
Table 3. Concentration of nitrogen, phosphorus, potassium and starch content in the <strong>dr</strong>y<br />
matter of potato tubers at the end of the vegetation period (%)<br />
Variantas<br />
Treatment<br />
Perloja, 2001–2005 m. vidutiniai duomenys<br />
Average data<br />
Krakmolas<br />
N P K<br />
Starch<br />
± S V % ± S V % ± S V % ± S V %<br />
1,64 ± 0,066 14,0 0,31 ± 0,019 20,6 1,97 ± 0,094 16,6 15,6 ± 0,29 6,3<br />
Netręšta<br />
Not fertilized<br />
N 90<br />
P 90<br />
1,83 ± 0,058 11,0 0,25 ± 0,014 19,3 1,96 ± 0,096 17,0 15,4 ± 0,25 5,5<br />
P 90<br />
K 120<br />
1,88 ± 0,091 16,8 0,28 ± 0,022 26,9 2,02 ± 0,086 14,7 14,5 ± 0,32 7,7<br />
N 90<br />
K 120<br />
1,97 ± 0,116 20,4 0,30 ± 0,027 31,4 2,04 ± 0,149 25,3 14,1 ± 0,37 9,0<br />
N 90<br />
P 90<br />
K 120<br />
1,76 ± 0,111 21,8 0,31 ± 0,032 35,9 2,08 ± 0,125 20,7 14,6 ± 0,22 5,3<br />
Tręštų bulvių gumbuose sukaupta vidutiniškai 13,4 % daugiau azoto negu netręštų.<br />
Didžiausias azoto kiekio gumbuose pokytis nustatytas tręšiant NK trąšomis – 20,1 %<br />
daugiau negu netręštose bulvėse. Mažiausiai azoto sukaupė subalansuotai tręštos<br />
bulvės: tręšiant NPK trąšomis, azoto gumbuose buvo tik 7,3 % daugiau nei kontroliniuose<br />
laukeliuose. Tręšimo įtaka fosforo <strong>ir</strong> kalio kiekių gumbuose pokyčiams buvo<br />
nedidelė.<br />
195
Be trąšų augintose bulvėse 1 kilogramui sukaupto azoto teko vidutiniškai 0,189 kg<br />
fosforo <strong>ir</strong> 1,201 kg kalio. Tręšiant įva<strong>ir</strong>iais trąšų deriniais, azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio kiekiai<br />
gumbuose įva<strong>ir</strong>avo, keitėsi <strong>ir</strong> N : P : K santykis. Vienam kilogramui gumbuose sukaupto<br />
azoto tenkantis fosforo kiekis, tręšiant NP, PK <strong>ir</strong> NK elementų kombinacijomis,<br />
sumažėjo 19,6–27,5 %, kalio – 10,6–13,7 %, palyginti su netręštų bulvių gumbuose<br />
esančiu N:P:K santykiu. Kadangi tręšiant subalansuotai NPK trąšomis didėjo gumbuose<br />
sukauptų visų maisto elementų kiekiai, tai jų santykis kito mažiausiai.<br />
Krakmolo procentas gumbuose tyrimų metais atsk<strong>ir</strong>uose tręšimo variantuose<br />
varijavo nuo 11,5 iki 17,0 %, variacija nedidelė (V % = 5,3–9,0).<br />
Bulvių gumbų cheminę sudėtį tyrė nemažai autorių, tačiau nedaug randama<br />
duomenų apie bulvių antžeminės dalies cheminės sudėties tyrimus, dinamiką per<br />
vegetaciją <strong>ir</strong> mėginimą juos sieti su krakmolo kiekiu gumbuose. Tyrimais nustatėme<br />
krakmolo kiekio bulvių gumbuose <strong>ir</strong> krakmolo išeigos ryšį su bulvių gumbų chemine<br />
sudėtimi. Ryšiui aprašyti naudotas daugianarės regresijos metodas, lygtis y = a + bx 1<br />
+<br />
cx 2<br />
+ dx 3<br />
.<br />
Atliekant bandymus Dotnuvoje, žydinčių bulvių gumbuose <strong>ir</strong> smulkiose šaknelėse<br />
sukauptas azoto kiekis turėjo teigiamos įtakos krakmolo kaupimuisi, o esantis<br />
bulvienojuose veikė priešingai – krakmolo kiekį mažino. Žydinčių bulvių gumbuose,<br />
šaknelėse bei antžeminėje dalyje fosforo <strong>ir</strong> kalio koncentracija visais atvejais turėjo<br />
neigiamą poveikį krakmolo kiekiui. Koreliacinė regresinė duomenų analizė rodo, kad<br />
šiuo bulvių vystymosi tarpsniu atsk<strong>ir</strong>ų bulvių dalių cheminė sudėtis nulėmė krakmolo<br />
kiekio kitimą bulvių gumbuose 58,6–74,9 % (4 lentelė).<br />
4 lentelė. Bulvių gumbų krakmolingumo <strong>ir</strong> krakmolo išeigos ryšys su azoto (x 1<br />
),<br />
fosforo (x 2<br />
) <strong>ir</strong> kalio (x 3<br />
) koncentracija (%) bulvių dalyse<br />
Table 4. Relationship between starch content, starch yield and nitrogen (x 1<br />
, %), phosphorus<br />
(x 2<br />
, %) and potassium content (x 3<br />
, %) in the parts of potato<br />
NPK kiekis bulvių dalyse<br />
NPK content in<br />
the parts of the potato<br />
Regresijos lygtis<br />
Regression equation<br />
Dotnuva, 1998–2001m.<br />
Average data<br />
1 2 3 4<br />
Žydėjimo pabaigoje<br />
At the end of flowering stage<br />
Krakmolingumas (y 1<br />
)<br />
Starch content, %<br />
Gumbuose In the tubers y 1<br />
= 22,94 + 0,930 x 1<br />
- 22,900 x 2<br />
- 1,707 x 3<br />
0,87** 74,9<br />
Bulvienojuose<br />
y 1<br />
= 19,70 - 0,078 x 1<br />
- 11,598 x 2<br />
- 0,409 x 3<br />
0,77** 58,6<br />
In the haulm<br />
Smulkiose šaknelėse<br />
In the small roots<br />
y 1<br />
= 18,25 + 0,3936 x 1<br />
- 7,477 x 2<br />
- 1,422 x 3<br />
0,78* 60,1<br />
R<br />
dxy<br />
196
4 lentelės tęsinys<br />
Table 4 continued<br />
1 2 3 4<br />
Krakmolo išeiga (y 2<br />
)<br />
Starch yield, t ha -1<br />
Gumbuose<br />
y 2<br />
= 1,25 + 2,287 x 1<br />
- 5,078 x 2<br />
+ 0,282 x 3<br />
0,86** 73,4<br />
In the tubers<br />
Bulvienojuose<br />
y 2<br />
= 2,23 + 0,520 x 1<br />
+ 0,059 x 2<br />
- 0,182 x 3<br />
0,58 33,4<br />
In the haulm<br />
Smulkiose šaknelėse y 2<br />
= 1,96 + 0,802 x 1<br />
- 3,918 x 2<br />
+ 0,873 x 3<br />
0,69 47,9<br />
In the small roots<br />
Vegetacijos pabaigoje<br />
At the end of vegetation period<br />
Krakmolingumas (y 1<br />
)<br />
Starch content, %<br />
Gumbuose<br />
y 1<br />
= 15,13 + 1,509 x 1<br />
+ 6,270 x 2<br />
- 2,455 x 3<br />
0,38 14,2<br />
In the tubers<br />
Bulvienojuose<br />
y 1<br />
= 12,59 - 0,903 x 1<br />
+ 21,717 x 2<br />
+ 0,637 x 3<br />
0,62 38,2<br />
In the haulm<br />
Smulkiose šaknelėse y 1<br />
= 17,35 - 3,115 x 1<br />
- 4,105 x 2<br />
+ 41,352 x 3<br />
0,63 39,7<br />
In the small roots<br />
Krakmolo išeiga (y 2<br />
)<br />
Starch yield, t ha -1<br />
Gumbuose<br />
y 2<br />
= 3,04 - 0,548 x 1<br />
+ 11,239 x 2<br />
- 0,561 x 3<br />
0,44 19,8<br />
In the tubers<br />
Bulvienojuose<br />
y 2<br />
= 5,00 + 2,670 x 1<br />
- 23,089 x 2<br />
- 2,329 x 3<br />
0,81* 66,4<br />
In the haulm<br />
Smulkiose šaknelėse y 2<br />
= 13,19 - 4,618 x 1<br />
- 5,383 x 2<br />
+ 3,927 x 3<br />
0,73 54,0<br />
In the small roots<br />
* bulvienojuose <strong>ir</strong> smulkiose šaknelėse – 2 metų duomenys, gumbuose – 4 metų duomenys<br />
* in the haulm and small roots – according to the two years data; in the tubers – according to the four<br />
years data<br />
Tarp krakmolo išeigos <strong>ir</strong> gumbų cheminės sudėties bulvėms žydint nustatytas<br />
statistiškai patikimas ryšys esant 99 % tikimybės lygiui. Azoto <strong>ir</strong> kalio kiekiai, sukaupti<br />
gumbuose iki žydėjimo pabaigos, krakmolo derlių veikė teigiamai, o fosforo<br />
kiekis (kaip <strong>ir</strong> krakmolingumą) – neigiamai. Iš ryšį aprašančių lygčių matyti, kad,<br />
kuo didesnė buvo azoto <strong>ir</strong> fosforo koncentracija bulvienojuose žydėjimo pabaigoje,<br />
tuo krakmolo išeiga iš hektaro tendencingai didėjo. Kalio kiekis bulvienojuose šiuo<br />
tarpsniu turėjo tendenciją mažinti minėtą rodiklį. Gumbų cheminės sudėties rodiklių<br />
sąveika turėjo įtakos krakmolo išeigos iš ploto vieneto duomenų variacijai 73,4 %, o<br />
bulvienojų – tik 33,4 %.<br />
Ryšys tarp cheminės sudėties rodiklių imant derlių, bulvių krakmolingumo <strong>ir</strong> krakmolo<br />
išeigos tik vienu atveju iš šešių t<strong>ir</strong>tų buvo statistiškai patikimas. Bulvienojuose<br />
esantis azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio kiekis kasant bulves turi patikimą <strong>ir</strong> glaudų ryšį su<br />
krakmolo išeiga iš hektaro. Daugianarė regresinė duomenų analizė rodo, kad, kuo<br />
mažesnė fosforo <strong>ir</strong> kalio koncentracija lieka antžeminėje dalyje <strong>ir</strong> smulkiose šaknelėse<br />
197
ulvėms subrendus, tuo didesnė krakmolo išeigos didėjimo tikimybė. Fosforo <strong>ir</strong> kalio<br />
kiekio bulvienojuose vidutinėms vertėms pakitus nuo xmaksim. iki xminim., t. y.<br />
atitinkamai 0,19–0,13 % <strong>ir</strong> 1,233–0,51 %, pagal lygtį apskaičiuota krakmolo išeiga iš<br />
hektaro sumažėja per pusę. Cheminė bulvienojų sudėtis bulvių vegetacijos pabaigoje<br />
sąlygojo bulvių derliaus <strong>ir</strong> krakmolo išeigos kitimą 66 %.<br />
Daugianarė regresinė Perlojoje atliktų tyrimų duomenų analizė rodo, kad bulvių<br />
vegetacijos pabaigoje gumbuose sukaupti azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio kiekiai turėjo glaudų<br />
ryšį su krakmolo kiekiu gumbuose <strong>ir</strong> krakmolo išeiga iš hektaro (5 lentelė). Tarp gumbų<br />
cheminės sudėties <strong>ir</strong> krakmolo bei jo derliaus nustatyta nuo vidutinės iki stiprios koreliacijos<br />
(R = 0,59–0,81*), tačiau ryšys tik trečdaliu atvejų iš 12 t<strong>ir</strong>tų buvo statistiškai<br />
patikimas esant 95 % tikimybės lygiui. Kad <strong>ir</strong> kokie buvo tręšimo NPK deriniai, azoto,<br />
fosforo <strong>ir</strong> kalio koncentracija gumbuose <strong>ir</strong> jų tarpusavio sąveikos efekto analizė rodo,<br />
kad, didėjant azoto <strong>ir</strong> kalio kiekiui gumbuose, tendencingai mažėjo gumbų krakmolingumas.<br />
Fosforo kiekis turi teigiamą poveikį krakmolingumui. Atsk<strong>ir</strong>uose tręšimo<br />
derinių laukeliuose gumbų cheminė sudėtis lėmė krakmolo kiekio kitimą 42,0–65,7 %<br />
<strong>ir</strong> krakmolo išeigos duomenų variaciją 34,6–53,1 %.<br />
5 lentelė. Bulvių gumbų krakmolingumo <strong>ir</strong> krakmolo išeigos ryšys su azoto (x 1<br />
),<br />
fosforo (x 2<br />
) <strong>ir</strong> kalio (x 3<br />
) koncentracija (%) bulvių gumbuose vegetacijos pabaigoje<br />
Table 5. Relationship between starch content, starch yield and nitrogen (x 1<br />
, %), phosphorus<br />
(x 2<br />
, %) and potassium content (x 3<br />
, %) in the tubers at the end of vegetation period<br />
Tręšimas<br />
Fertilization<br />
Perloja, 2001–2005 m.<br />
Average data<br />
<br />
Regresijos lygtis<br />
Regression equation<br />
R dxy<br />
Krakmolingumas (y 1<br />
)<br />
Starch content, %<br />
y 1<br />
= 22,45 + 1,342 x 1<br />
- 6,592 x 2<br />
- 1,306 x 3<br />
0,81* 65,7<br />
Netręšta<br />
Not fertilized<br />
N 90<br />
P 90<br />
y 1<br />
= 20,15 - 0,469 x 1<br />
- 6,887 x 2<br />
- 1,086 x 3<br />
0,67 44,7<br />
P 90<br />
K 120<br />
y 1<br />
= 15,46 - 1,170 x 1<br />
+ 2,252 x 2<br />
- 1,907 x 3<br />
0,65 42,0<br />
N 90<br />
K 120<br />
y 1<br />
= 11,50 - 1,801 x 1<br />
+ 3,236 x 2<br />
- 0,939 x 3<br />
0,72 52,0<br />
N 90<br />
P 90<br />
K 120<br />
y 1<br />
= 17,95 - 0,291 x 1<br />
+ 1,832 x 2<br />
- 1,656 x 3<br />
0,80* 63,6<br />
Krakmolo išeiga (y 2<br />
)<br />
Starch yield, t ha -1<br />
Netręšta<br />
y 2<br />
= -0,42 + 0,396 x 1<br />
+ 3,008 x 2<br />
+ 0,353 x 3<br />
0,66 44,0<br />
Not fertilized<br />
N 90<br />
P 90<br />
y 2<br />
= 2,43 - 0,739 x 1<br />
- 2,048 x 2<br />
+ 1,062 x 3<br />
0,63 40,0<br />
P 90<br />
K 120<br />
y 2<br />
= 2,04 - 0,241 x 1<br />
- 3,300 x 2<br />
+ 0,709 x 3<br />
0,59 34,6<br />
N 90<br />
K 120<br />
y 2<br />
= 1,41 + 0,043 x 1<br />
- 0,518 x 2<br />
+ 0,567 x 3<br />
0,73 53,1<br />
N 90<br />
P 90<br />
K 120<br />
y 2<br />
= 1,16 - 0,032 x 1<br />
- 2,915 x 2<br />
+ 1,153 x 3<br />
0,72 52,5<br />
198
Aptarimas. Beveik iš kiekvienos augalo dalies – lapų, lapkočių, stiebų, šaknų<br />
<strong>ir</strong> gumbų – galima nustatyti augalo aps<strong>ir</strong>ūpinimą maisto medžiagomis. Maisto elementų<br />
kiekiui tiek antžeminėje, tiek požeminėje bulvių dalyse didelės įtakos gali<br />
turėti aplinkos veiksniai. Atvėsę orai arba kitoks stresas, lėtinantis bulvių augimą,<br />
mažina nitratų kiekį lapkočiuose, palyginti su be streso augančiomis bulvėmis (Meyer,<br />
Marcum, 1998; Reis, Monnerat, 2000; Timlin <strong>ir</strong> kt., 2006). Literatūroje nurodoma,<br />
kad bulvių antžeminės <strong>ir</strong> požeminės dalies cheminė sudėtis priklauso nuo auginimo<br />
technologijos, o labiausiai – nuo mitybos lygio (Meyer, Marcum, 1998). Kiti tyrėjai<br />
teigia, kad gumbų cheminė sudėtis įva<strong>ir</strong>uoja <strong>ir</strong> labai priklauso nuo d<strong>ir</strong>vožemio tipo,<br />
jo racionalaus derlumo, genetinio veislės potencialo (Makaravičiūtė, 2003). Atliekant<br />
mūsų tyrimus, sk<strong>ir</strong>tingo tipo, granuliometrinės sudėties <strong>ir</strong> nevienodą maisto medžiagų<br />
kiekį turinčiuose d<strong>ir</strong>vožemiuose augintų bulvių cheminė sudėtis skyrėsi. Perlojoje<br />
labai fosforingame <strong>ir</strong> kalingame priesmėlyje ant priemolio be trąšų augusios bulvės<br />
gumbuose sukaupė vidutiniškai 0,46 proc. vnt. (arba 30,5 %) daugiau kalio <strong>ir</strong> 0,09 proc.<br />
vnt. (arba 40,9 %) daugiau fosforo nei Dotnuvoje vidutinio fosforingumo <strong>ir</strong> kalingumo<br />
lengvame priemolyje augusios bulvės. Trąšos ženkliai sumažino šį sk<strong>ir</strong>tumą: Perlojoje<br />
augintų bulvių gumbuose fosforo sukaupta vidutiniškai 0,06 proc. vnt. (arba 26 %),<br />
kalio – 0,35 proc. vnt. (arba 20 %) daugiau nei Dotnuvoje tręštų bulvių gumbuose.<br />
Tręštos bulvės tiek gumbuose, tiek bulvienojuose žydėjimo <strong>ir</strong> derliaus nuėmimo<br />
metu, o šaknelėse – žydėjimo metu, daugeliu atvejų sukaupė daugiau azoto, fosforo<br />
<strong>ir</strong> kalio nei augusios be trąšų. Vidutiniais duomenimis tręštos žydinčios bulvės gumbuose,<br />
bulvienojuose <strong>ir</strong> smulkiose šaknelėse buvo sukaupusios atitinkamai 22,7; 9,7 <strong>ir</strong><br />
33,1 % daugiau azoto, atitinkamai 3,9; 5,3 <strong>ir</strong> 18,7 % fosforo <strong>ir</strong> atitinkamai 15,5; 34,6<br />
<strong>ir</strong> 33,6 % daugiau kalio už netręštas. Matyti, kad veikiant trąšoms daugiau maisto elementų<br />
buvo sukaupta šaknelėse, kurios šiuo intensyvaus augimo tarpsniu iš d<strong>ir</strong>vožemio<br />
siurbė maisto medžiagas. Nustatyta, kad bulvių cheminė sudėtis susijusi su gumbų<br />
subrendimo laipsniu (Antanaitis, Švedas, 2000), o tręšimo įtaką tyrę autoriai nurodo,<br />
kad svarbu nustatyti optimalią azoto, fosforo <strong>ir</strong> kalio trąšų normą, nepam<strong>ir</strong>štant, kad,<br />
didinant azoto normas, mažės krakmolo kiekis, o fosforo <strong>ir</strong> kalio normų didinimas<br />
suteikia galimybę išauginti geros kokybės gumbus (Westermann <strong>ir</strong> kt., 1994; Staugaitis<br />
<strong>ir</strong> kt., 2006; Tripolskaja <strong>ir</strong> kt., 2008). Atliekant tyrimus Dotnuvoje, derliaus nuėmimo<br />
metu dėl tręšimo gauti cheminės sudėties sk<strong>ir</strong>tumai buvo kiek mažesni: gumbuose,<br />
bulvienojuose <strong>ir</strong> smulkiose šaknelėse buvo atitinkamai 14,0, 14,0 <strong>ir</strong> 4,2 % daugiau<br />
azoto. Fosforo kiekis tręštų bulvių gumbuose buvo 4,5 %, o kalio – 10,6 % didesnis<br />
nei netręštų. Tręštų bulvių bulvienojuose sukauptas fosforo kiekis derliaus nuėmimo<br />
metu buvo 11,8 % mažesnis, o kalio – 12,2 % didesnis nei netręštų. Bulves kasant,<br />
tręštų <strong>ir</strong> netręštų bulvių smulkių šaknelių cheminės sudėties sk<strong>ir</strong>tumų nebuvo.<br />
Išvados. 1. Bulvėms žydint <strong>ir</strong> nuimant derlių, bulvių gumbų, bulvienojų <strong>ir</strong> smulkių<br />
šaknelių azotingumas, fosforingumas <strong>ir</strong> kalingumas yra susiję su mitybos lygiu, tačiau<br />
kinta palyginti nežymiai.<br />
2. Didesnė maisto elementų koncentracija bulvių dalyse nustatyta bulvėms žydint<br />
nei vegetacijos pabaigoje. Didžiausia azoto koncentracija buvo bulvienojuose – 2–2,5<br />
karto didesnė nei gumbuose <strong>ir</strong> šaknelėse. Tręštų žydinčių bulvių bulvienojuose buvo<br />
sukaupta daugiausia kalio (atitinkamai 76,4 <strong>ir</strong> 103,7 % daugiau nei gumbuose <strong>ir</strong> smulkiose<br />
šaknelėse), bulvėms bręstant jis perėjo į gumbus.<br />
199
3. Nustatytas neigiamas statistiškai patikimas ryšys tarp žydinčių bulvių bulvienojuose<br />
sukaupto azoto kiekio bei fosforo koncentracijos gumbuose, bulvienojuose <strong>ir</strong><br />
šaknelėse <strong>ir</strong> gumbų krakmolingumo (Dotnuvoje). Šiame tarpsnyje atsk<strong>ir</strong>ų augalo dalių<br />
cheminė sudėtis 58,6–74,9 % lėmė krakmolo kiekio kitimą bulvių gumbuose.<br />
4. Vegetacijos pabaigoje Dotnuvoje bulvienojų, gumbų <strong>ir</strong> smulkių šaknelių<br />
cheminės sudėties rodiklių sąveika lėmė gumbų krakmolingumo duomenų kitimą<br />
14,2–39,7 %, o gumbų cheminės sudėties rodiklių sąveika Perlojoje – 42,0–65,7 %,<br />
krakmolo išeigos – atitinkamai 19,8–66,4 % <strong>ir</strong> 34,6–52,5 %.<br />
Gauta 2008 09 01<br />
Parengta spausdinti 2008 12 11<br />
Literatūra<br />
1. Alva A. K. 2007. Petiole and soil nitrogen concentrations during the growing<br />
season of two potato cultivars as influenced by different nitrogen-management<br />
practices. Communications in Soil Science and Plant Analysis, 38(3, 4):<br />
403–421.<br />
2. Antanaitis Š., Švedas A. 2000. Bulvių derliaus <strong>ir</strong> cheminių elementų koncentracijos<br />
gumbuose ryšys su d<strong>ir</strong>vožemio agrocheminėmis savybėmis. Žemd<strong>ir</strong>bystė,<br />
70: 33–47.<br />
3. Kadaja J. 2004. Influence of fertilization on potato growth functions. Agronomy<br />
Research, 2(1): 49–55.<br />
4. Kupčinskas V., Baniūnienė A., Žėkaitė V., Šidlauskas G. 2005. Meteorologinių<br />
veiksnių įtaka ankstyvųjų bulvių krakmolingumui priesmėliuose. Žemės ūkio<br />
mokslai, 3: 18–28.<br />
5. Makaravičiūtė A. 2003. Tręšimo įtaka bulvių derliui <strong>ir</strong> krakmolo bei sausųjų<br />
medžiagų kiekiui gumbuose. Žemės ūkio mokslai, 2: 35–42.<br />
6. Meyer R., Marcum D. 1998. Potato yield, petiole nitrogen, and soil nitrogen<br />
response to water and nitrogen. Agronomy Journal, 90: 420–429.<br />
7. Reis Jr., Monnerat P. 2000. Nutrient concentrations in potato stem, petiole and<br />
leaflent in response to potassium fertilizer. Scientia Agrikola, 57(2): 251–255.<br />
8. Repšienė R., Mineikienė V. 2006. Meteorologinių sąlygų <strong>ir</strong> sk<strong>ir</strong>tingų žemd<strong>ir</strong>bystės<br />
sistemų įtaka bulvių ‘M<strong>ir</strong>ta’ gumbų ligotumui <strong>ir</strong> derlingumui. Žemės ūkio<br />
mokslai, 3: 16–25.<br />
9. Staugaitis G., Kučinskas J., Petrauskienė R., Dalangauskienė A. 2006. Trąšų įtaka<br />
ankstyvo<strong>sioms</strong> bulvėms. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 25(1): 25–37.<br />
10. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT iš paketo „Selekcija“.<br />
Akademija, Kėdainių r., 58 p.<br />
11. Timlin D., Rahman L., Baker J. <strong>ir</strong> kt. 2006. Whole plant photosynthesis, development<br />
and carbon partitioning in potato as a function of temperature. Agronomy<br />
Journal, 98: 1 195–1 203.<br />
12. Trawczynski C. 2004. The influence of the method of urea application on the<br />
content of N-mineral in the soil and the yielding of potato. Annales Universitatis<br />
M. Curie-Skladovska, 59(1): 687–696.<br />
200
13. Tripolskaja L., Šidlauskas G., Romanovskaja D., Pranckietienė I., Janušauskaitė<br />
D. 2008. Mineralinės mitybos sąlygų įtaka bulvių ontogenezei. Sodininkystė <strong>ir</strong><br />
daržininkystė, 27(1): 155–168.<br />
14. Westermann D. T., James D., Tindall T., Hurst T. 1994. Nitrogen and potassium<br />
fertilization of potatoes: sugars and starch. American Potato Journal, 71:<br />
433–454.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Variation dynamics of potato chemical composition during the growing season<br />
and its relationship with potato tuber starch content<br />
D. Janušauskaitė, V. Žėkaitė<br />
Summary<br />
Conventional field experiments with potatoes were conducted at the Lithuanian Institute of<br />
Agriculture in Dotnuva on an Endocalcari – Epihypogleyic Cambisol and at the Perloja Research<br />
Station on a Hapli-Albic Luvisol. Seeking to estimate the contents of nitrogen, phosphorus,<br />
and potassium accumulated in the vegetative parts of potatoes in different soils and at different<br />
fertilization levels at the end of flowering and at harvesting and to identify the<strong>ir</strong> relationship with<br />
starch content in potato tubers and starch yield, the data of 8 experimental years were analysed<br />
by the methods of correlation-regression. Higher concentrations of nitrogen, phosphorus and<br />
potassium in different parts of potato plants were determined at the end of flowering, and the<br />
highest contents of nitrogen were accumulated in potato tops both at the flowering stage and<br />
at the end of the growing season. During the period from flowering to complete maturity the<br />
N : P ratio in potato tops and small rootlets increased by 13.3 % and 25 %, respectively, while<br />
in tubers it declined by 17.6 %. At the end of the growing season, the content of potassium<br />
accumulated in potato tops per one kilo of nitrogen declined by 51.2 %, in small rootlets by<br />
46.9 %, in tubers by 23.0 % compared with that measured during the flowering stage. The<br />
correlation regression analysis of the data suggests that during this growth stage of potatoes<br />
the chemical composition of different potato plant parts determined the variation of starch<br />
content in tubers by 58.6–74.9 %. A strong correlation was identified between the chemical<br />
composition of different plant parts and starch content in tubers and starch yield. In Perloja, on<br />
a sandy loam the chemical composition of tubers at the end of the growing season determined<br />
the variation of tuber starch data by 42.0–65.7 %, on a light loam in Dotnuva by 14.2–39.7 %.<br />
Key words: yield, nitrogen, phosphorus and potassium concentration, potatoes,<br />
starch.<br />
201
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Imituotų šalnų poveikis žemės ūkio augalų augimo<br />
rodikliams<br />
San<strong>dr</strong>a Sakalauskienė 1 , Aušra Brazaitytė 1 , Jurga Sakalauskaitė 1 ,<br />
Sigitas Lazauskas 3 , Pavelas Duchovskis 1, 2 , Gie<strong>dr</strong>ė Samuolienė 1, 2 ,<br />
V<strong>ir</strong>mantas Povilaitis 3 , Živilė Juknevičienė 2<br />
1<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, Kauno g. 30, LT-54333,<br />
Kauno r., el. paštas: s.sakalauskiene@lsdi.lt<br />
2<br />
Lietuvos žemės ūkio universitetas, LT–53361 Akademija, Kauno r.<br />
3<br />
Lietuvos žemd<strong>ir</strong>bystės institutas, LT–58343 Akademija, Kėdainių r.,<br />
el. paštas: sigislaz@lzi.lt<br />
Vegetaciniai bandymai atlikti 2008 metais Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės<br />
instituto Augalų fiziologijos laboratorijos fitotroniniame komplekse. T<strong>ir</strong>ta: vasarinis miežis<br />
(Hordeum vulgare L.) ‘Luokė’, vasarinis rapsas (Brassica napus L.) ‘Mascot’, ankstyvoji bulvė<br />
(Solanum tuberosum L.) ‘Satina’ <strong>ir</strong> trys sėjamojo ž<strong>ir</strong>nio (Pisum sativum L.) veislės – ‘Pinochio’,<br />
‘Gloriosa’, ‘Cud Kelvedonu’. Augalai šaldyti dvi <strong>ir</strong> keturias dienas, imituojant 3,5 valandos<br />
trukmės šalnas. Dviejų <strong>ir</strong> keturių dienų trukmės šalnos sk<strong>ir</strong>tingai paveikė t<strong>ir</strong>tų augalų augimo<br />
rodiklius. Miežių augimą neigiamai paveikė tiek dviejų, tiek keturių dienų šalnos, o rapsų <strong>ir</strong><br />
bulvių augimą sutrikdė ilgiau trukusios (keturių dienų) šalnos. Ž<strong>ir</strong>nių reakcija į šalnų sukeltą<br />
stresą priklausė nuo genotipo. Keturių dienų šalnos stabdė ž<strong>ir</strong>nių veislių ‘Gloriosa’ <strong>ir</strong> ‘Cud<br />
Kelvedonu’ augalų augimą, o veislės ‘Pinochio’ augimo rodikliams neturėjo įtakos.<br />
Reikšminiai žodžiai: asimiliacinis plotas, sausa masė, šalnos, žalia masė.<br />
Įvadas. Žemės ūkio darnaus vystymosi galimybės labai priklauso nuo klimato <strong>ir</strong><br />
gamtinės aplinkos veiksnių. Klimato pokyčiai <strong>ir</strong> dažnėjančios ekstremalios meteorologinės<br />
situacijos (vegetacijos periodų sausros, šiltos <strong>ir</strong> besniegės žiemos, pavasario<br />
šalnos <strong>ir</strong> kt.) turi didelį poveikį žemės ūkio augalų raidai <strong>ir</strong> produktyvumui. Klimatas<br />
yra vienas pagrindinių rizikos veiksnių, darančių tiesioginę įtaką augalų fiziologiniams<br />
procesams. Svarbiausi klimato kaitos padariniai mūsų geografinės platumos augalijai<br />
sietini su didėjančiais temperatūrų svyravimais vasarą <strong>ir</strong> žiemą bei <strong>dr</strong>ėgmės deficitu<br />
aktyvios vegetacijos laikotarpiu. Šylantis klimatas paankstina augalų vegetaciją, todėl<br />
augalams iškyla didelis pavasarinių šalnų pavojus. Šalna – tai pažemio oro sluoksnio<br />
arba pav<strong>ir</strong>šiaus temperatūros pažemėjimas iki neigiamos vegetacijos laikotarpiu, kai<br />
paros vidutinė oro temperatūra yra teigiama. Šalnų intensyvumui <strong>ir</strong> trukmei didelį<br />
poveikį daro vietiniai veiksniai: reljefas, d<strong>ir</strong>vos pav<strong>ir</strong>šius, augmenija, d<strong>ir</strong>vožemio<br />
granuliometrinė sudėtis bei struktūra <strong>ir</strong> kt. Šalnos pažeidžia jautrius augalus, kai jų<br />
203
audiniuose susiformuoja ledas (Chen <strong>ir</strong> kt., 1995; Janda <strong>ir</strong> kt., 2002). Augalų atsparumas<br />
šalnoms priklauso nuo augalų rūšies, augimo tarpsnio, šalnų trukmės, d<strong>ir</strong>vos <strong>dr</strong>ėgmės<br />
bei tipo, užsigrūdinimo, šalnų <strong>ir</strong> atšilimų eiliškumo <strong>ir</strong> kitų veiksnių (Brandsæter <strong>ir</strong> kt.,<br />
2000; Badaruddin, Meyer, 2001). Augalų tolerantiškumas šalčiui susijęs su osmosinio<br />
potencialo sumažėjimu <strong>ir</strong> t<strong>ir</strong>pių junginių kiekio padidėjimu (Sasaki <strong>ir</strong> kt., 1998).<br />
Daugeliui augalų patyrus žemų temperatūrų stresą, sutrikdomas fotosintezės<br />
mechanizmas (Klimov <strong>ir</strong> kt., 2006). Fotosintezė – pagrindinis fiziologinis procesas,<br />
kai augalai reaguoja į pasikeitusias aplinkos sąlygas. Šis procesas glaudžiai susijęs<br />
su augalų produktyvumu. Žemos temperatūros yra vienas iš streso veiksnių, todėl yra<br />
labai svarbi antioksidacinės sistemos veikla.<br />
Detaliau t<strong>ir</strong>tas žemų temperatūrų poveikis sodo augalams (Duchovskis, 1998) <strong>ir</strong><br />
pašarinių žolių genotipams (Sliesaravičius, 1998). Tačiau pavasarinių šalnų poveikis<br />
atsk<strong>ir</strong>oms žemės ūkio augalų rūšims išt<strong>ir</strong>tas nepakankamai.<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti imituotų šalnų poveikį žemės ūkio augalų augimo rodikliams.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Imituotų šalnų vegetaciniai bandymai atlikti<br />
LSDI Augalų fiziologijos laboratorijos fitotroniniame komplekse. T<strong>ir</strong>ta: vasarinis<br />
miežis (Hordeum vulgare L.) ‘Luokė’, vasarinis rapsas (Brassica napus L.) ‘Mascot’,<br />
ankstyvoji bulvė (Solanum tuberosum L.) ‘Satina’ <strong>ir</strong> trys sėjamojo ž<strong>ir</strong>nio (Pisum sativum<br />
L.) veislės – ‘Pinochio’, ‘Gloriosa’, ‘Cud Kelvedonu’. Augalai auginti 5 l talpos<br />
vegetaciniuose induose. Substratas paruoštas iš neutralaus rūgštumo durpių (pH 6–6,5)<br />
<strong>ir</strong> smėlio (3 : 1). Kiekviename vegetaciniame inde auginta po penkiolika–dvidešimt<br />
miežių, rapsų, ž<strong>ir</strong>nių augalų <strong>ir</strong> penki bulvių augalai. Dvi savaites po sudygimo augalai<br />
auginti fitotrono kameroje, kur buvo palaikomas 16 val. fotoperiodas, temperatūra<br />
dieną/naktį – +18/11 °C. Apšvietimui naudotos Son-T-Agro (PHILIPS) lempos.<br />
Bandymas atliktas pagal schemą:<br />
1. Kontrolė (K1): temperatūra dieną/naktį – +14/5 °C, augalai matuoti po 2 dienų.<br />
2. Augalai šaldyti dvi dienas (2 d.): temperatūra dieną – +14 °C; nakties periodo<br />
metu buvo imituojamos 3,5 valandos trukmės šalnos, palaipsniui žeminant temperatūrą<br />
iki -4 °C <strong>ir</strong> vėl keliant iki 0 °C.<br />
3. Kontrolė (K2): temperatūra dieną/naktį – +14/5 °C, augalai matuoti po 4 dienų.<br />
4. Augalai šaldyti keturias dienas (4 d.): temperatūra dieną – +14 °C; nakties periodo<br />
metu buvo imituojamos 3,5 valandos trukmės šalnos, palaipsniui žeminant<br />
temperatūrą iki -4 °C <strong>ir</strong> vėl keliant iki 0 °C.<br />
Bandymo variantai kartoti po tris kartus. Po poveikio augalai 14 dienų palikti<br />
reguliuojamo klimato kameroje, kur buvo stebima jų regeneracija. Čia buvo palaikomas<br />
16 val. fotoperiodas, temperatūra dieną/naktį – +18/11 °C, apšvietimui naudotos<br />
Son-T-Agro (PHILIPS) lempos.<br />
Po poveikio <strong>ir</strong> regeneracijos periodo nustatyti biometriniai (asimiliacinis plotas,<br />
žalia <strong>ir</strong> sausa biomasės) rodikliai. Lapų ploto matuokliu CI-202, CID išmatuotas<br />
atsitiktinai pas<strong>ir</strong>inktų penkių augalų asimiliacinis plotas. Pasvėrus augalą, nustatyta<br />
žalia masė. Sausosios medžiagos įvertintos gravimetriškai, išdžiovinus augalus 105 °C<br />
temperatūroje iki nekintamos masės. „MS Excel“ programa apskaičiuotas tyrimo<br />
duomenų vidurkio standartinis nuokrypis.<br />
204
Rezultatai. T<strong>ir</strong>ti augalai labai įva<strong>ir</strong>iai reagavo į šalnų sukeltą stresą. Šalnų poveikis<br />
neigiamai paveikė miežių augimo rodiklius (1 pav.). Tiek po dviejų, tiek po<br />
keturių dienų šalnų poveikio labai sumažėjo šių augalų asimiliacinis plotas, žalia <strong>ir</strong><br />
sausa masės. Po regeneracijos periodo miežiai, patyrę keturių dienų šalnų poveikį,<br />
išaugino iš esmės didesnį asimiliacinį plotą. Žalia <strong>ir</strong> sausa masės taip pat padidėjo,<br />
tačiau esminių sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta (1 pav.).<br />
1 pav. Imituotų šalnų poveikis miežių biometriniams rodikliams:<br />
a – asimiliacinis plotas, b – žalia masė, c – sausa masė; K1, K2 – kontrolė;<br />
2 d. – dviejų dienų šalnos, 4 d. – keturių dienų šalnos<br />
Fig. 1. Effect of simulated frost on barley biometric indices:<br />
a – assimilation area, b – fresh weight, c – <strong>dr</strong>y weight; K1, K2 – control;<br />
2d. – two days frost, 4d. – four days frost<br />
205
Po keturių dienų šalnų poveikio nustatytas iš esmės mažesnis rapsų asimiliacinis<br />
plotas, o žalia <strong>ir</strong> sausa masės nepakito (2 pav.). Dviejų dienų šalnos neturėjo esminės<br />
įtakos rapsų augimo rodikliams. Po regeneracijos periodo rapsų, patyrusių keturių dienų<br />
šalnas, augimas suintensyvėjo. Asimiliacinis plotas, žalia <strong>ir</strong> sausa masės padidėjo apie<br />
50 % (2 pav.) Tokie tyrimų rezultatai rodo, kad rapsai yra atsparūs šalnų sukeltam stresui.<br />
Patyrus tokio pobūdžio stresą, rapsuose suintensyvėjo metabolizmo procesai.<br />
2 pav. Imituotų šalnų poveikis rapsų biometriniams rodikliams:<br />
a – asimiliacinis plotas, b – žalia masė, c – sausa masė; K1, K2 – kontrolė;<br />
2 d. – dviejų dienų šalnos, 4d. – keturių dienų šalnos<br />
Fig. 2. Effect of simulated frost on rape biometric indices:<br />
a – assimilation area, b – fresh weight, c – <strong>dr</strong>y weight; K1, K2 – control;<br />
2d. – two days frost, 4d. – four days frost<br />
206
Keturių dienų šalnos neigiamai paveikė bulvių augimo rodiklius: beveik per pusę<br />
sumažėjo asimiliacinis plotas, žalia <strong>ir</strong> sausa masės (3 pav.). Po regeneracijos periodo<br />
<strong>ir</strong> dvi, <strong>ir</strong> keturias dienas šalnų veiktų bulvių asimiliacinis plotas, sausa <strong>ir</strong> žalia masės<br />
padidėjo beveik vienodai – esminių sk<strong>ir</strong>tumų nenustatyta (3 pav.).<br />
3 pav. Imituotų šalnų poveikis bulvių biometriniams rodikliams:<br />
a – asimiliacinis plotas, b – žalia masė, c – sausa masė; K1, K2 – kontrolė;<br />
2 d. – dviejų dienų šalnos, 4 d. – keturių dienų šalnos<br />
Fig. 3. Effect of simulated frost on potato biometric indices:<br />
a – assimilation area, b – fresh weight, c – <strong>dr</strong>y weight; K1, K2 – control;<br />
2d. – two days frost, 4d. – four days frost<br />
207
Vienas produktyvumo elementų – fotosintetinis potencialas. Mūsų atlikti tyrimai<br />
parodė, kad sk<strong>ir</strong>tingi ž<strong>ir</strong>nių genotipai gana sk<strong>ir</strong>tingai reagavo į šalnas. ‘Pinochio’ <strong>ir</strong><br />
‘Gloriosa’ veislių ž<strong>ir</strong>nių asimiliacinis plotas po dviejų dienų šalnų poveikio padidėjo,<br />
tačiau žalia <strong>ir</strong> sausa masės nepakito (4 pav.). Keturių dienų šalnos turėjo didesnės<br />
neigiamos įtakos biometriniams rodikliams: veislių ‘Gloriosa’ <strong>ir</strong> ‘Cud Kelvedonu’<br />
ž<strong>ir</strong>nių asimiliacinis plotas, žalia <strong>ir</strong> sausa masės reikšmingai sumažėjo. Po 14 dienų<br />
regeneracijos periodo visų t<strong>ir</strong>tų ž<strong>ir</strong>nių genotipų augalų, patyrusių šalnas po regeneracijos<br />
periodo, augimas tapo normalus <strong>ir</strong> iš esmės vienodas tiek dvi, tiek keturias dienas<br />
šalnų veiktų augalų (4 pav.).<br />
4 pav. Imituotų šalnų poveikis ž<strong>ir</strong>nių biometriniams rodikliams:<br />
a – asimiliacinis plotas, b – žalia masė, c – sausa masė;<br />
A – po poveikio, B – po regeneracijos periodo;<br />
K1, K2 – kontrolė; 2 d. – dviejų dienų šalnos,<br />
4 d. – keturių dienų šalnos<br />
Fig. 4. Effect of simulated frost on pea biometric indices:<br />
a – assimilation area, b – fresh weight, c – <strong>dr</strong>y weight;<br />
A – after effect, B – after regeneration period; K1, K2 – control;<br />
2d. – two days frost, 4d. – four days frost<br />
208
Aptarimas. Augalų augimas <strong>ir</strong> vystymasis labai priklauso nuo aplinkos veiksnių.<br />
Esant nepalankiems aplinkos veiksniams, sutrinka augalų fiziologiniai procesai. Streso<br />
poveikis augalams priklauso nuo jo trukmės <strong>ir</strong> stiprumo (Larcher, 1995; Alexieva <strong>ir</strong><br />
kt., 2003). Daugelis autorių nurodo, kad šalnos neigiamai veikia asimiliacinio aparato<br />
veiklą, sausųjų medžiagų kaupimąsi, sutrikdo medžiagų apykaitą (Sasaki <strong>ir</strong> kt., 1998;<br />
Badaruddin, Meyer, 2000; Hekneby, 2004). Mūsų tyrimų rezultatai parodė, kad dviejų<br />
<strong>ir</strong> keturių dienų trukmės šalnos sk<strong>ir</strong>tingai paveikė t<strong>ir</strong>tų augalų augimo rodiklius. Miežių<br />
augimą neigiamai paveikė tiek dviejų, tiek keturių dienų šalnos, o rapsų <strong>ir</strong> bulvių augimą<br />
sutrikdė ilgiau trukusios (keturių dienų) šalnos. Patekę į optimalias sąlygas, augalai<br />
regeneravosi. Tai galima paaiškinti tuo, kad augalai yra išvystę unikalias reagavimo<br />
į nuolat kintančias aplinkos sąlygas sistemas <strong>ir</strong> pritaiko savo fiziologinius bei metabolitinius<br />
procesus homeostazei palaikyti. Sulėtėję augalo fiziologiniai procesai yra<br />
viena iš augalo prisitaikymo ypatybių jiems išgyvenant streso sąlygomis, nes tai leidžia<br />
augalams perd<strong>ir</strong>bti asimiliatus <strong>ir</strong> nukreipti energiją į apsaugines medžiagas kovojant<br />
su stresu (Zhu, 2002; Chaves <strong>ir</strong> kt., 2003). Veikiant šalnoms, lapuose kaupiasi daugiau<br />
sacharidų (Obrist <strong>ir</strong> kt., 2001; Rolland <strong>ir</strong> kt., 2002; Klimov, 2006; Gupta, Kaur, 2005),<br />
todėl metabolizmo intensyvumas tokiomis sąlygomis yra mažesnis negu sintezės.<br />
Didesnis angliavandenių kiekis augaluose padidina jų atsparumą šalnoms (Obrist <strong>ir</strong><br />
kt., 2001), tačiau besikaupiantis cukrų kiekis augalų lapuose paprastai pablogina jų<br />
augimą (Gupta, Kaur, 2005). Tai turėjo įtakos <strong>ir</strong> mūsų t<strong>ir</strong>tų augalų augimui.<br />
Literatūroje nurodoma, kad streso poveikis augalams priklauso nuo genotipo<br />
(Pastori, Foyer, 2002; Hekneby, 2004). Mūsų gauti rezultatai taip pat parodė, kad<br />
t<strong>ir</strong>tų ž<strong>ir</strong>nių reakcija į šalnų sukeltą stresą priklausė nuo veislės. Keturių dienų šalnos<br />
stabdė ž<strong>ir</strong>nių veislių ‘Gloriosa’ <strong>ir</strong> ‘Cud Kelvedonu’ augalų augimą, o veislės ‘Pinochio’<br />
augimo rodikliams neturėjo įtakos.<br />
Išvados. 1. T<strong>ir</strong>tų augalų reakcija į sk<strong>ir</strong>tingos trukmės šalnų stresą pas<strong>ir</strong>eiškė<br />
augimo sulėtėjimu. Keturių dienų šalnos slopino rapsų <strong>ir</strong> bulvių asimiliacinio ploto,<br />
žalios <strong>ir</strong> sausos masės augimą. Šiems miežių rodikliams neigiamos įtakos turėjo <strong>ir</strong><br />
dviejų, <strong>ir</strong> keturių dienų šalnos.<br />
2. Šalnų poveikis ž<strong>ir</strong>nių augimui priklausė nuo genotipo. Keturių dienų trukmės<br />
šalnos stabdė ž<strong>ir</strong>nių veislių ‘Gloriosa’ <strong>ir</strong> ‘Cud Kelvedonu’ augalų augimą, o veislės<br />
‘Pinochio’ augimo rodikliams neturėjo įtakos.<br />
Padėka. Autoriai dėkingi Lietuvos valstybiniam mokslo <strong>ir</strong> studijų fondui <strong>ir</strong><br />
Lietuvos žemės ūkio ministerijai už finansinę paramą projektui.<br />
Gauta 2008 11 17<br />
Parengta spausdinti 2008 12 08<br />
Literatūra<br />
1. Alexieva V., Ivanov S., Sergiev I., Karanov E. 2003. Interaction between stresses.<br />
Bulg. J. Plant Physiology, Spec. Issue, 1–17.<br />
2. Badaruddin M., Meyer D. W. 2001. Factors Modifying Frost Tolerance of<br />
Legume. Crop Sci., 41: 1 911–1 916.<br />
209
3. Brandsæter, L. O., Smeby T., Tronsmo A. M., Netland J. 2000. Winter annual<br />
legumes for use as cover crops in row crops in alfalfa establishment on soils<br />
with different <strong>dr</strong>ainage characteristics northern regions: II. Frost resistance study.<br />
Crop Sci., 40: 175–181.<br />
4. Chaves M. M., Maroco J. P., Pere<strong>ir</strong>a J. S. 2003. Understanding plant responses to<br />
<strong>dr</strong>ought-from genes to the whole plant. Functional Plant Biology, 30: 239–264.<br />
5. Chen M., Chory J., Fankhauser C. 2004. Light signal transduction in higher<br />
plants. Ann. Rev. Genet., 38: 87–117.<br />
6. Duchovskis P. 1998. Problems of resistance to abiotic factors of horticultural plants<br />
in Lithuania and the<strong>ir</strong> solution. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 17(3): 3–12.<br />
7. Gupta A. K., Kaur N. 2005. Sugar signaling and gene expression in relation to<br />
carbohy<strong>dr</strong>ate metabolism under abiotic stresses in plants. J. Biosci, 30: 761–776.<br />
8. Hekneby M., Antolin C. M., Sanchez-Dias M. 2004. Frost resistance and<br />
biochemical changes during cold acclimation in different annual legumes.<br />
Env<strong>ir</strong>onmental and experimental botany, 55: 305–314.<br />
9. Janda T., Szalai G., Rios-Gonzalez K., Veisz O., Pįldi E. 2002 Correlation<br />
between frost tolerance and antioxidant activities in cereals. Acta Biologica<br />
Szegediensis, 46(3–4): 67–69.<br />
10. Klimov V. S., Burakhanova A. E., Dubintina M. I., Alieva P. G., Salnikova P. E.,<br />
Trunova I. T. 2006. Morphophysiological monitoring of winter wheat in spring<br />
in the context of global climate warming. Plant Physiology, 33(4): 363–369.<br />
11. Larcher W. 1995. Physiological Plant Ecology. Springer-Verlag: N. Y. 506 p.<br />
12. Obrist D., Arnone A., Körner Ch. 2001. In situ effects of elevated atmospheric<br />
CO2 on leaf freezing resistance and carbohy<strong>dr</strong>ates in a Native Temperate grassland.<br />
Annals of Botany, 87: 839–844.<br />
13. Pastori G. M., Foyer C. H. 2002. Common components, networks, and pathways<br />
of cross-tolerance to stress. The central role of “Redox” and Abscisic acid-mediated<br />
controls. Plant Physiology, 129: 460–468.<br />
14. Rolland F., Moore B., Sheen J. 2002. Sugar sensing and signaling in plants. J.<br />
Plant Cell, 14 (Suppl): 185–205.<br />
15. Sasaki H., Ichimura K., Okada K., Oda M. 1998. Freezing tolerance and soluble<br />
sugar contents affected by water stress during cold-acclimation and de-acclimation<br />
in cabbage seedlings. Scientia Horticulturae, 76: 161–169.<br />
16. Sliesaravičius A. 1998. Genetic and physiological aspects of cold tolerance and<br />
overwinter survival of norage Grasses. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 17(3):<br />
213–218.<br />
17. Zhu J. K. 2002. Salt and <strong>dr</strong>ought stress signal transduction in plants. Annual<br />
Review of Plant Biology, 53: 247–273.<br />
210
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Effect of simulated frost on biometrics indices of agricultural plants<br />
S. Sakalauskienė, A. Brazaitytė, J. Sakalauskaitė, S. Lazauskas, P. Duchovskis,<br />
G. Samuolienė, V. Povilaitis, Ž. Juknevičienė<br />
Summary<br />
The object of this study was to evaluate the effect of simulated late frost on growth<br />
indices of agricultural plants. Vegetative experiments were carried out in Laboratory of<br />
plant physiology, in phytotron complex at the Lithuanian Institute of Horticulture in 2008.<br />
Investigated agricultural plants: Hordeum vulgare L. var. ‘Luokė’, Brassica napus L.<br />
var. ‘Mascot’, Solanum tuberosum L. var. ‘Satina’, Pisum sativum L. var. ‘Pinochio’, var.<br />
‘Gloriosa’ and var. ‘Cud Kelvedonu’. Under frost effect plants were treated for two and four<br />
days, simulating frosts of three and a half hour. Different influence on plants growth indices<br />
of two and four day’s frosts was observed. Analysing growth of barley negative affect<br />
of both two and four day’s frost was observed. However, only long lasting (4 days) frosts<br />
negatively influenced growth of rapes and potatoes. The reaction of peas to stress depended<br />
on the<strong>ir</strong> genotype. Four days long frosts stopped the growth of pea’s var. ‘Gloriosa’ and var.<br />
‘Cud Kelvedonu’, whereas frost didn’t influenced the growth indices of peas var. ‘Pinochio’.<br />
Key words: assimilation area, <strong>dr</strong>y weight, fresh weight, frost.<br />
211
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
The fertilization impact on garden cress resistance to<br />
substrate acidity and heavy metal cadmium<br />
Irena Januškaitienė<br />
Vytautas Magnus university, Daukanto 28, Kaunas LT-3000, Lithuania,<br />
e-mailЖ I.Januskaitiene@gmf.vdu.lt<br />
This study aimed to investigate the impact of different concentrations of nutrients on<br />
garden cress resistance to substrate acidity and heavy metal cadmium. Laboratory experiments<br />
with Lepidium sativum L. were performed at the Department of Env<strong>ir</strong>onmental Sciences,<br />
Vytautas Magnum University. Garden cress was grown in optimal 23 ± 2 °C temperature on<br />
sterile cotton wool flooded with different concentrations of ammonium nitrate (as a fertilizer)<br />
and cadmium. There was investigated impact of ammonium nitrate on the garden cress resistance<br />
to medium acidity and cadmium. Garden cress was grown on medium with various<br />
pH values (6.0 – optimal, 3.5 – acid and 9.0 – alkaline) and with different concentrations of<br />
ammonium nitrate, also parallel with 0.05 mM concentration of cadmium.<br />
Fertilization decreases negative effect of substrate acidity. In neutral pH 6.0 medium<br />
optimal (0.1 mM) ammonium nitrate concentration stimulated seedlings growth about 5 %<br />
(p < 0.05), but the highest positive effect of 0.1 mM ammonium nitrate on seedlings growth<br />
was in acidified (pH 3.5) medium, where garden cress seedlings height increased about 242 %<br />
comparing to the control (p < 0.05). It shows that in acidified substrate fertilization optimum<br />
moved to higher concentrations. In acidified medium the effect of fertilization on garden cress<br />
resistance to cadmium was positive but statistically not significant.<br />
Key words: garden cress, Lepidium sativum L., fertilization, substrate acidity, cadmium.<br />
Introduction. In many areas of the world, soil acidity limits agricultural yield.<br />
The low content of base cations and heavy metals toxicity affect root growth and the<br />
absorption of water and nutrients by plants, usually causing a reduction in crop yields<br />
on acid soils (Marsh and Grove, 1992; Tang et al., 2003; Ca<strong>ir</strong>es et al., 2008).<br />
Nutrient status, soil acidity and pollution are the major factors in plant development<br />
and productivity. The plant develops best with an optimal concentration of mineral<br />
substances. Plants suffering from nutrition deficiency are stunted; the<strong>ir</strong> development<br />
proceeds abnormally. If nutrient elements are taken up beyond optimal concentration<br />
they bring no additional benefit (surplus nutrition) and excessive quantities of many<br />
mineral substances have a depressive or toxic effect (Larcher, 2003).<br />
The assimilation of nutrition depends on substrate acidification status, salinity<br />
and other factors of env<strong>ir</strong>onment (Grattan and Grieve, 1999). The hy<strong>dr</strong>ogen-ion<br />
213
concentration in the surroundings of a plant is an important factor influencing its nutrition<br />
and distribution (Larcher, 2003). Increased atmospheric deposition has caused a<br />
reduction in pH and exchangeable base cations in soils (Westling and Hultberg, 1990).<br />
A decrease in soil pH can be achieved through application of mineral acids, organic<br />
acids and acid-producing fertilizers (Cui et al., 2004; Gramss et al., 2004; Kayser<br />
et al., 2001; Zaccheo et al., 2006). When soil pH <strong>dr</strong>ops below 5.0, the availability of<br />
aluminum (Al) and manganese (Mn) to plants increases (Meiwes et al., 1986). Other<br />
changes in soils that may occur during soil acidification include loss of nutrients due<br />
to leaching and competition between the base cations (calcium (Ca), magnesium (Mg),<br />
and potassium (K)) and toxic elements (Al and Mn) (Robarge and Johnson, 1992).<br />
One of the most harmful heavy metals for plants is cadmium. Important sources<br />
of Cd contamination are industry of non-ferrous metals, mining production, metalcontaminated<br />
wastes, application of pesticides and phosphate fertilizers. Cadmium<br />
is one of the most toxic metals and due to its mobility it is easily absorbed by roots<br />
and can cause heavy damage to plants (Zornoza et al., 2002). Exposure to cadmium<br />
inhibits activity of photosynthetic enzymes, decreases chlorophyll content, increases<br />
membrane conductance and causes oxidative stress, resulting in inhibition of<br />
photosynthesis and growth (Chugh and Sawhney, 1999; Sliesaravičius et al., 2002;<br />
Duchovskis et al., 2006).<br />
The negative impact of cadmium ions is usually modified by other factors<br />
(Duchovskis et al., 2003). A very important component of this integrated impact is soil<br />
acidity, which determines heavy metals content, mobility and the possibility to pass<br />
into production the system of a plant (Mažvila et al., 2001). The highest amount of<br />
mobile cadmium is found in acidic soil, with pH values of 4.5–5.5. In such soils plants<br />
accumulate much more cadmium (Duchovskis et al., 2006; Zaccheo et al., 2006).<br />
It is important to decrease the negative effect of various stresses. Agrochemical<br />
measures, for example, fertilizers enhance plant resistance to the impact of anthropogenic<br />
stressors. Some investigations carried out in damaged forest corroborated this<br />
theory (Stravinskienė, 2000). Also the fertilization and liming of soils is a proposed<br />
remedy to soil acidification (Hendershot and Jones, 1989). These treatments have<br />
resulted in increased concentrations of Ca 2+ and Mg 2+ , increased pH (Swistock et al.,<br />
1999), and decreased extractable Al (Demchik and Sharpe, 1999). Liming and vitality<br />
fertilization have been suggested as countermeasures to soil acidification and nutrient<br />
depletion from forest soils, but also as means of increasing the nutrient status of the<br />
plants (Gronflaten et al., 2005).<br />
In the present study, there was investigated the impact of fertilization (different<br />
concentrations of ammonium nitrate) on garden cress resistance to substrate acidity<br />
and heavy metal cadmium.<br />
Object, methods and conditions. Laboratory experiments with garden cress<br />
Lepidium sativum L. were performed at the Department of Env<strong>ir</strong>onmental Sciences,<br />
Vytautas Magnum University (VMU).<br />
Investigations with garden cress were carried out in three stages. In the f<strong>ir</strong>st stage<br />
of experiment, garden cress was grown in optimal 23 ± 2 °C temperature in Petri<br />
dishes, 30 seeds per dish, on sterile cotton wool flooded with <strong>100</strong> ml of a solution<br />
containing 0.01; 0.05; 0.1; 0.2; 0.4; 0.6; 0.8; 1.0; 5.0; 10.0; 20.0; 30.0 and 40.0 mM<br />
214
concentrations of ammonium nitrate (as a fertilizer). To the next stage of experiment<br />
there were taken 0 mM (distillated water); 0.1 mM (the closest to the optimum),<br />
1.0 mM and 10.0 mM ammonium nitrate concentrations. In the second stage, garden<br />
cress was grown in the same temperature, but on medium with 0.05 mM cadmium<br />
concentration, which decreased garden cress growth about fifty percents.<br />
In the th<strong>ir</strong>d stage, there was studied impact of fertilizer (ammonium nitrate) on<br />
the garden cress resistance to medium acidity and cadmium. Garden cress was grown<br />
on medium with various pH values (6.0 – optimal, 3.5 – acid (H 2<br />
SO 4<br />
was used),<br />
9.0 – alkaline (NaOH was used)) and with 0.0; 0.1; 1.0 and 10.0 mM concentrations<br />
of ammonium nitrate. Thus, twelve combinations of ammonium nitrate and medium<br />
pH were established.<br />
Parallel garden cress was grown on medium with the same pH values and ammonium<br />
nitrate content, and also with 0.05 mM concentration of cadmium.<br />
Height of garden cress seedlings was measured at the end (5 days) of all experiments.<br />
The experiments were carried out in three replications.<br />
Programs “SATISTICA” and “EXEL” were used for mathematic analysis and<br />
graphic presentation of the data.<br />
Results. While studying the response of garden cress to fertilization, f<strong>ir</strong>st there was<br />
determined the ammonium nitrate tolerance area (Fig. 1). At the optimum temperature<br />
(23 ± 2 °C) and neutral acidity (pH 6.0), the ammonium nitrate tolerance limits for<br />
garden cress was between 0 and 40 mM, and the optimum concentration – 0.1 mM.<br />
This amount of fertilizer increased garden cress growth 13.5 % (p < 0.05). And in<br />
medium with 1.0 mM to 40 mM concentrations of ammonium nitrate garden cress<br />
growth decreased statistically significantly comparing to the optimum. So to the next<br />
stage of experiment there were taken 0 mM (distillated water); 0.1 mM (the closest to<br />
the optimum), and 1.0 mM and 10.0 mM ammonium nitrate concentrations. Impact of<br />
fertilizers on the garden cress resistance to medium acidity and heavy metal cadmium<br />
was studied further.<br />
Fig. 1. Ammonium nitrate impact on garden cress height (mean ± SE*1.96)<br />
1 pav. Amonio nitrato poveikis sėjamosios pip<strong>ir</strong>nės aukščiui (vidurkis ± Std. pakl.*1,96)<br />
215
Height of garden cress seedlings in different acidity and ammonium nitrate concentrations<br />
in medium is presented in Figure 2. In neutral pH 6.0 medium optimal (0.1 mM)<br />
ammonium nitrate concentration stimulated seedlings growth about 5 % (p < 0.05).<br />
The highest positive effect of 0.1 mM ammonium nitrate on seedlings growth was in<br />
acidified (pH 3.5) medium, garden cress seedlings height increased 3.4 times (about<br />
242 %) comparing to the control. Optimal nitrogen concentration decreased negative<br />
impact of substrate acidity considerably. In acidified medium even highest concentrations<br />
of ammonium nitrate stimulated garden cress growth comparing to the control<br />
(0 mM distillated water). However, in alkaline (pH 9.0) medium optimum ammonium<br />
nitrate concentration stimulated garden cress growth only 0.4 % (p > 0.05).<br />
Fig. 2. The effect of various ammonium nitrate concentrations on<br />
garden cress seedling height (mean ± SE*1.96) at different substrate acidity<br />
2 pav. Sk<strong>ir</strong>tingų amonio nitrato koncentracijų poveikis sėjamosios pip<strong>ir</strong>nės daigelio<br />
aukščiui (vidurkis ± Std. pakl.*1,96), esant sk<strong>ir</strong>tingam augimo terpės rūgštumui<br />
According to our previous research results, 0.05 mM cadmium concentration<br />
decreased garden cress growth for about fifty percents (Žukauskaitė, 2003), so this<br />
concentration was taken to the next stage of the experiment. Data about fertilizer<br />
impact on the garden cress resistance to medium acidity and heavy metal cadmium<br />
(0.05 mM) is presented in Figure 3.<br />
Under additional cadmium pollution, fertilization effect on seedling growth was<br />
rather different, and in all medium acidity variants garden cress grew higher without<br />
ammonium nitrate. So, there was no positive effect of fertilization on garden cress<br />
resistance to cadmium. In acidified medium garden cress grew weakly both without<br />
cadmium (Fig. 2) and with it (p > 0.05) (Fig. 3). But in neutral and alkaline mediums<br />
with cadmium, increase of ammonium nitrate in medium decreased seedling height<br />
statistically significantly (p < 0.05).<br />
216
Fig. 3. The effect of various ammonium nitrate concentrations on garden cress<br />
seedling height (mean ± SE*1.96) at different substrate acidity and<br />
0.05 mM cadmium impact<br />
3 pav. Sk<strong>ir</strong>tingų amonio nitrato koncentracijų poveikis sėjamosios pip<strong>ir</strong>nės daigelio<br />
aukščiui (vidurkis ± Std. pakl.*1,96), esant sk<strong>ir</strong>tingam augimo terpės rūgštumui <strong>ir</strong><br />
0,05 mM kadmio poveikiui<br />
Discussion. The plant develops best with an optimal concentration of mineral<br />
substances. Plants suffering from nutrition deficiency are stunted; the<strong>ir</strong> development<br />
proceeds abnormally (Larcher, 2003). Liming and fertilization is in use in various<br />
European countries to increase tree production and regeneration (Persson et al., 1990;<br />
Gronflaten et al., 2005). Supplementary amount of Ca, S, and other elements decreased<br />
cadmium toxicity for plants too (Chen and Huerto, 1997; C<strong>ir</strong>kova et al., 1997; Das<br />
et al., 1997). Soil solution composition provides an important index of the availability<br />
of different ions to plants. Various soil factors known to affect the availability of metals,<br />
soil pH is considered as one of the most important. Plant tissue concentrations of<br />
metals typically decrease with increased soil pH provided that other soil parameters<br />
remained unchanged (Singh et al.б 1995).<br />
Research data about fertilization impact on plants resistance to various unfavorable<br />
env<strong>ir</strong>onmental factors are different. As it was presented above, the highest<br />
positive effect of 0.1 mM ammonium nitrate on seedling growth was in acidified<br />
(pH 3.5) medium (Fig. 2). Our other experiments with tomato showed, that nutrients<br />
simulated tomato growth for about 5 % (p > 0.05) in acidified substrate also, i. e.<br />
fertilization optimum of tomato moved to higher concentrations in acidified substrate<br />
(Januškaitienė et al., 2004).<br />
Some researchers state that, for example, nitric fertilizers can reduce cadmium<br />
access to plant (Balik et al., 1995). Fertilizers increase tomato plant resistance to the<br />
impact of heavy metal cadmium, but oversupply of nutrients had negative effect on<br />
217
growth (Žukauskaitė, 2003; Januškaitienė et al., 2004). Ammonium nutrition is known<br />
to reduce the uptake of several cations in plants (Zaccheo et al., 2006). But Kashem<br />
and Singh (2002) had established that fertilizers with cations increase the uptake of<br />
metals by improving growth conditions, but the magnitude of increase depended on<br />
plant species.<br />
Other data presents that nutrition with various env<strong>ir</strong>onmental factors effect plants<br />
differently (Zhang, 1996). Cadmium uptake was increased by 50 % following application<br />
of NH4, but no increase was seen after P application. Eriksson (1990) observed<br />
that an increase in fertilizer dose (NPK) generally resulted in an increase in the levels<br />
of soil Cd and in Cd concentration in plants.<br />
Ammonium nitrate had no positive effect on garden cress resistance to cadmium<br />
(Fig. 3). When additional 0.05 mM cadmium concentration was added to the growth<br />
medium, ammonium nitrate effect on seedlings growth was rather different comparing<br />
to the treatment without heavy metal. And in all medium acidity variants garden cress<br />
grew higher without fertilizer. In acidified medium garden cress grew weakly both<br />
without cadmium (Fig. 2) and with it (p > 0.05) (Fig. 3). In neutral and alkaline mediums<br />
garden cress seedling height decreased (p < 0.05) with increase of ammonium<br />
nitrate in medium. Fertilizers with high NH4 content lead to an increase in plant uptake<br />
of Cd (Kashem and Singh, 2002; Wangstrand et al., 2007) and increase its negative<br />
effect on plant growth.<br />
Conclusions. Ammonium nitrate decreases negative effect of substrate acidity<br />
on garden cress growth. In neutral pH 6.0 medium optimal (0.1 mM) ammonium<br />
nitrate concentration stimulated seedlings growth for about 5 % (p < 0.05), but the<br />
highest positive effect of 0.1 mM ammonium nitrate on seedling growth was in acidified<br />
(pH 3.5) medium, where garden cress seedling height increased about 242 %<br />
comparing to the control (p < 0.05). It shows that in acidified substrate fertilization<br />
optimum moved to higher concentrations.<br />
There wasn’t found any positive effect of ammonium nitrate on garden cress<br />
resistance to cadmium. Only in acidified medium the effect of fertilization on garden<br />
cress resistance to cadmium was positive but statistical not significant.<br />
Gauta 2008-09-01<br />
Parengta spausdinti 2008-12 03<br />
References<br />
1. Balik J., Vanek V., Szakowa J., Tlustoš P., Pavlikova D. 1995. Cadmium contents<br />
in oat biomass after application of different nitrogen fertilizers. Zeszyty<br />
Problemowe Postępow Nauk Rolniczych, 421 b: 1–6.<br />
2. Ca<strong>ir</strong>es E. F., Garbuio F. J., Churka S., Barth G., Correa J. C. L. 2008. Effects of<br />
soil acidity amelioration by surface liming on no-till corn, soybean, and wheat<br />
root growth and yield. Europ. J. Agronomy, 28: 57–64.<br />
3. Chen Y., Huerto A. J. 1997. Effects of sulfur nutrition on photosynthesis in cadmium-treated<br />
barely seedlings. J. Plant Nutr., 20(7–8): 845–856.<br />
218
4. Chugh L. K., Sawhney S. K. 1999. Photosynthetic activities of Pisum sativum<br />
seedling grown in presence of cadmium. Plant Physiol. Biochem., 37(4): 297–306.<br />
5. C<strong>ir</strong>kova T. V., Yusim O. V., Beliaeva A. I. 1997. Rol kalcia v ustoičivosti rastenia<br />
k toksičeskomy deistviju kadmia. Vestn. S-Peterburg. un-ta, (Ser 3) 3: 81–87.<br />
6. Cui Y., Wang Q., Dong Y., Li H., Christie P. 2004. Enhanced uptake of soil Pb<br />
and Zn by Indian mustard and winter wheat following combined soil application<br />
of elemental sulphur and EDTA. Plant Soil, 261: 181–188.<br />
7. Das P., Samantaray S., Rout G. R. 1997. Studies on cadmium toxicity in plants:<br />
a review. Env<strong>ir</strong>onmental pollution, 98(1): 29–36.<br />
8. Demchik M. C., Sharpe W. E., 1999. The effect of soil acidification and liming<br />
on northern red oak decline in southwestern Pennsylvania. In: W. E. Sharpe, J.<br />
R. Drohan (eds.), Proceedings of the 1998 PA Acidic Deposition Conference<br />
on the Effects of Acidic Deposition on Pennsylvania’s Forests. ERRI. The<br />
Pennsylvania State University, University Park, PA, 1: 161–170.<br />
9. Duchovskis P., Brazaityte A., Juknys R., Januskaitiene I., Sliesaravicius<br />
A., Ramaskeviciene A., Burbulis N., Siksnianiene J. B., Baranauskis K.,<br />
Duchovskiene L., Stanys V., Bobinas C. 2006. Changes of physiological and<br />
genetic indices of Lycopersicon Esculentum Mill. by cadmium under different<br />
acidity and nutrition. Polish Journal of Env<strong>ir</strong>onmental Studies, 15(2): 235–242.<br />
10. Duchovskis P., Juknys R., Brazaityte A., Zukauskaite I. 2003. Plant response to<br />
integrated impact of natural and anthropogenic stress factors. Russian Journal of<br />
Plant Physiology, 50(2): 147–154.<br />
11. Eriksson J. E. 1990. Factors influencing Cd levels in soil and in grain of oats<br />
and winter wheat: A field study on Swedish soils. In: Swedish Univ., Agric. Sci.,<br />
Uppsala, Sweden, Report Dissertations, 4.<br />
12. Gramss G., Voigt K. D., Bergmann H. 2004. Plant availability and leaching of<br />
(heavy) metals from ammonium-, calcium-, carbohy<strong>dr</strong>ate-, and citric acid-treated<br />
uranium-mine-dump soil. J. Plant Nutr. Soil Sci., 167: 417–427.<br />
13. Grattan S. R., Grieve C. M. 1999. Salinity-mineral nutrient relations in horticultural<br />
crops. Scientia Horiculturae, 78: 127–157.<br />
14. Gronflaten L. K., Amundsen L., Frank J., Steinnes E. 2005. Influence of liming<br />
and vitality fertilization on trace element concentrations in Scots pine forest soil<br />
and plants. Forest Ecology and Management, 213: 261–272<br />
15. Hendershot W. H., Jones A. R. C. 1989. Maple decline in Quebec: a discussion<br />
of probable causes and the use of fertilizers to limit damage. The For. Chronicle,<br />
65: 280–287.<br />
16. Januškaitienė I., Juknys R., Brazaitytė A., Duchovskis P. 2004. The fertilization<br />
impact on tomato resistance to substrate acidity and heavy metal cadmium.<br />
Env<strong>ir</strong>onmental research, engineering and management, 3(29): 44–50.<br />
17. Kashem M. A., Singh B. R. 2002. The effect of fertilizer additions on the solubility<br />
and plant-availability of Cd, Ni and Zn in soil. Nutrient Cycling in<br />
Agroecosystems, 62: 287–296.<br />
18. Kayser A., Schroder T. J., Grunwald A. and Schulin R. 2001. Solubilization and<br />
plant uptake of zinc and cadmium from soils treated with elemental sulphur. Int.<br />
J. Phytoremediation, 3(4): 381–400.<br />
219
19. Larcher W. P. 2003. Physiological plant ecology. Springer-Verlag, New York.<br />
20. Marsh B. H., Grove J. H. 1992. Surface and subsurface soil acidity: soybean root<br />
response to sulfate-bearing spent lime. Soil Sci. Soc. Am. J., 56: 1 837–1 842.<br />
21. Mažvila J., Eitminavičius L., Adomaitis T. 2001. Lietuvos d<strong>ir</strong>vožemių rūgštumas.<br />
Žemd<strong>ir</strong>bystė, 71: 3–20.<br />
22. Meiles K. J., Khanna P. K., Ulrich B. 1986. Parameters for describing soil acidification<br />
and the<strong>ir</strong> relevance to the stability of forest ecosystems. For. Ecol.<br />
Manage., 15: 161–179.<br />
23. Persson T., W<strong>ir</strong>en A., Anderson S. 1990. Effects of liming on carbon and nitrogen<br />
mineralization in coniferous forests. Water A<strong>ir</strong> Soil Pollut., 54: 351–364.<br />
24. Robarge W. P., Johnson D. W. 1992. The effects of acidic deposition on forested<br />
soils. Adv. Agronomy, 47: 1–83.<br />
25. Singh B. R., Narwal R. P., Jeng A. S. and Almas A. 1995. Crop uptake and extractability<br />
of Cd in soils naturally high in metals at different pH levels. Commun.<br />
Soil Sci. Plant Anal., 26: 2 123–2 142.<br />
26. Sliesaravičius A., Ramaškevičienė A., Burbulis N., Duchovskis P. 2002. The impact<br />
of ecological factors on tomato root formation. Horticulture and vegetable<br />
growing, 2(1): 54–62.<br />
27. Stravinskienė V. 2000. Klimato veiksnių <strong>ir</strong> antropogeninių aplinkos pokyčių<br />
den<strong>dr</strong>ochronologinė indikacija Lietuvoje. Kaunas.<br />
28. Swistock B., DeWalle D., Horsley S., Long R., Hall T., Bailey S. 1999. Soil water<br />
chemistry in declining and non-declining sugar maple stands. In: Sharpe W. E.,<br />
Drohan J. R. (eds.), Proceedings of the 1998 PA Acidic Deposition Conference<br />
on the Effects of Acidic Deposition on Pennsylvania’s Forests. ERRI. Penn State<br />
University, University Park, PA, 1: 63–72.<br />
29. Tang C., Rengel Z., Diatloff E., Gazey C. 2003. Responses of wheat and barley<br />
to liming on a sandy soil with subsoil acidity. Field Crops Res., 80: 235–244.<br />
30. Wangstrand H., Eriksson J., Oborn I. 2007. Cadmium concentration in winter<br />
wheat as affected by nitrogen fertilization. European J. Agronomy, 26: 209–214.<br />
31. Westling O., Hultberg H. 1990. Liming and fertilization of acid forest soil: shortterm<br />
effects on runoff from small catchments. Water A<strong>ir</strong> Soil Pollut., 54: 391–407.<br />
32. Zaccheo P., Crippa L., Di Muzio Pasta V. 2006. Ammonium nutrition as a strategy<br />
for cadmium mobilization in the rhizosphere of sunflower. Plant and Soil,<br />
283: 43–56.<br />
33. Zhang J. 1996. Interactive effects of soil nutrients, moisture and sand burial on<br />
the development, ohysiology, biomass and fitness of Cakile edentula. Annals of<br />
Botany, 78 (5): 591–598.<br />
34. Zornoza P., Vasquez S., Esteban E., Fernandez-Pascual M., Carpena R. 2002.<br />
Cadmium-stress in modulated white lupin: strategies to avoid toxicity. Plant<br />
Physiol. Biochem., 40: 1 003.<br />
35. Žukauskaitė I. 2003. Integrated impact of a<strong>ir</strong> temperature, substrate acidity and<br />
heavy metals on garden cress (Lepidium sativum L.) and tomato (Lycopersicon<br />
esculentum Mill.): summary of doctoral dissertation. Kaunas.<br />
220
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. MOKSLO DARBAI. 2008. 27(4).<br />
Tręšimo poveikis sėjamosios pip<strong>ir</strong>nės atsparumui substrato rūgštumui <strong>ir</strong><br />
sunkiajam metalui kadmiui<br />
I. Januškaitienė<br />
Santrauka<br />
Tyrimų tikslas buvo išt<strong>ir</strong>ti sk<strong>ir</strong>tingo trąšų kiekio poveikį sėjamosios pip<strong>ir</strong>nės (Lepidium<br />
sativum L.) atsparumui substrato rūgštumui <strong>ir</strong> sunkiajam metalui kadmiui. Bandymai buvo<br />
atliekami Vytauto Didžiojo universiteto Aplinkotyros kate<strong>dr</strong>os laboratorijose. Sėjamoji<br />
pip<strong>ir</strong>nė sėta <strong>ir</strong> auginta optimalioje 23 ± 2 °C temperatūroje ant sterilios vatos, su<strong>dr</strong>ėkintos<br />
sk<strong>ir</strong>tingomis amonio nitrato (kaip trąšos) <strong>ir</strong> kadmio koncentracijos t<strong>ir</strong>palais. Sėjamoji<br />
pip<strong>ir</strong>nė augo sk<strong>ir</strong>tingo rūgštumo terpėse (6,0 pH – optimali, 3,5 pH – rūgšti <strong>ir</strong> 9,0 pH –<br />
šarminė) su sk<strong>ir</strong>tingu amonio nitrato kiekiu kartu veikiant 0,05 mM kadmio koncentracijai.<br />
Trąšos mažino neigiamą rūgštaus substrato poveikį sėjamajai pip<strong>ir</strong>nei. Didžiausią teigiamą<br />
efektą trąšos (šiuo atveju – amonio nitratas) duoda, esant rūgščiai (3,5 pH) augimo terpei. 0,1<br />
mM amonio nitrato kiekis neutralioje pH 6,0 augimo terpėje sėjamosios pip<strong>ir</strong>nės augimą paskatino<br />
tik +5 % (p > 0,05), o rūgščioje – net +242 % (p < 0,05), palyginti su kontrole. Papildomai<br />
veikiant kadmiu, rūgščioje (pH 3,5) augimo terpėje 0,1 mM <strong>ir</strong> 10mM amonio nitrato kiekiai daro<br />
statistiškai nereikšmingą (p > 0,05) teigiamą poveikį sėjamosios pip<strong>ir</strong>inės augimui, o neutralioje<br />
(pH 6) <strong>ir</strong> šarminėje (pH 9) terpėse jokio teigiamo tręšimo (amonio nitrato) poveikio nenustatyta.<br />
Reikšminiai žodžiai: sėjamoji pip<strong>ir</strong>nė, Lepidium sativum L., tręšimas, substrato rūgštumas,<br />
kadmis.<br />
221
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Investigation of cold resistance of winter rapeseed<br />
in vitro<br />
Natalija Burbulis, Ramunė Kuprienė, Aušra Blinstrubienė<br />
Lithuanian University of Agriculture, LT-53361, Akademija, Kaunas dist., Lithuania,<br />
e-mail: Natalija.burbulis@lzuu.lt<br />
Low temperature is one of the primary stress factors that limit productivity of winter<br />
rapeseed in Lithuania. Changes in freezing tolerance and proline levels in response to cold<br />
acclimation and freezing temperature were monitored in vitro in winter rapeseed shoots.<br />
Investigations were carried out in the laboratory of Agrobiotechnology of Lithuanian University<br />
of Agriculture. Shoots were acclimated at 4 °C for 1 day and 7 days. Non-acclimated and<br />
acclimated shoots were placed randomly in a low-temperature incubator for the freezing<br />
treatment; freezing temperature was –9 °C, duration of freezing – 24, 48 and 72 h.<br />
The results showed that non-freezing low temperature induced the increase of proline<br />
content simultaneously with a major increase in hardiness of rapeseed shoots. Increased<br />
duration of freezing resulted in decreasing of cold resistance of shoots. The most effective<br />
concentration of sucrose in culture medium for shoot survival was 6 % and 8 %. Cold hardiness<br />
decreased after prolonged freezing duration.<br />
Proline accumulation in shoots of rapeseed increased with freezing duration, however,<br />
changes in proline levels did not follow the changes in shoots survival.<br />
Key words: winter rapeseed, in vitro, acclimation, freezing, proline content.<br />
Introduction. Out of the three main oil-producing crops in the world, rapeseed,<br />
soybean and palm, rapeseed is the only one grown exclusively in the temperate zone<br />
(McClinchey, Kott, 2008). Winter hardiness is a complex trait limiting cultivation<br />
of winter rapeseed (Brassica napus L.) to the regions of temperate climate. Winter<br />
rapeseed must be sufficiently frost tolerant to survive unfavourable Lithuanian winter<br />
conditions, but the level is not constant and is dependent on genotypic and env<strong>ir</strong>onmental<br />
factors (Burbulis et al., 2001; Malinauskaitė et al., 2006).<br />
Although plants are affected during winter by various stress conditions, winter<br />
hardiness depends mainly on the tolerance to freezing. Freezing tolerance has two<br />
major components. The f<strong>ir</strong>st one is constitutive freezing tolerance, which is expressed<br />
in plants that have not been exposed to low temperature. The second one is cold<br />
acclimation, which is the capacity to increase the freezing tolerance normally upon<br />
exposure to non-freezing low temperature (Palta et al., 1998).<br />
Development of freezing tolerance is based on complex metabolic and structural<br />
223
changes in plant cells involving regulation at various levels. The best-characterized<br />
changes include increases in soluble sugars, proteins, amino acid and organic acids, as<br />
well as modification of membrane lipid composition and alterations in gene expression<br />
(Revilla et al., 2005).<br />
The accumulation of free proline in the tissue of several plant species is regarded<br />
as a general response to stress under different origins. Thus the free proline increases<br />
under water and osmotic stress as well as under salt and cold stress (Hare et al.,<br />
1998). There are three possible causes of the free proline accumulation under stress:<br />
f<strong>ir</strong>st, stimulation of proline synthesis from glutamic acid, which has been found to be<br />
dependent on the abscisic acid concentration; second, inhibition of proline oxidation<br />
to other soluble compounds; and, th<strong>ir</strong>d, inhibition of protein synthesis (Trotel-Aziz<br />
et al., 2000). Many investigators have ascribed to proline a positive role associated with<br />
some sort of adaptive response. It is thought that high levels of proline stored under<br />
stress conditions may be very beneficial during stress recovery as proline degradation<br />
can provide carbon and nitrogen and is capable of high energy output requ<strong>ir</strong>ed of plant<br />
cells to recover from stress (Hare, Cress, 1997).<br />
The strongest genetic evidence that proline may contribute to the increased freezing<br />
tolerance comes from the isolation of several constitutively freezing-tolerant<br />
mutants in Arabidopsis, which accumulate proline in the absence of low-temperature<br />
treatment. Proline content increases by 10-fold during two days of cold acclimation<br />
at 4 °C in wild-type Arabidopsis. In the absence of acclimation, the esk1-1 mutant<br />
contains proline at level 30-fold higher than non-acclimated wild-type plants (Xin,<br />
Browse, 2000). Improved stress tolerance has been achieved by the over-expression<br />
of osmolytes like proline in transgenic plants (Konstantinova et al., 2002). The proline<br />
assay experiment conducted on a sample of four chemically selected canola mutants<br />
conf<strong>ir</strong>med the critical role proline has in plant protection against osmotic stress induced<br />
by a change from normal to cold growing env<strong>ir</strong>onments (McClinchey, Kott, 2008).<br />
The objective of this study was to determine the effect of cold acclimation and freezing<br />
treatment on proline accumulations and hardiness of winter rapeseed shoots.<br />
Objects, methods and conditions. The investigation was carried out with winter<br />
rapeseed cultivar ‘Valesca’. Surface of seeds was sterilized with 10 % sodium hypochlorite<br />
for 10 min, seeds were washed with sterile water and placed for germination and<br />
growth in vitro on basal MS medium (Murashige, Skoog, 1962), supplemented with<br />
0, 2, 4, 6 and 8 % sucrose, solidified with 8 g l -1 Difco-Bacto agar.<br />
Media adjusted to pH 5.5 prior to autoclaving at 115 °C for 30 min. Explants<br />
cultivated at the temperature of 22 ± 2 °C, illumination of 50 µmol m -2 s -1 , photoperiod<br />
of 16/8 h (day/night).<br />
Apical meristem was transferred to medium of the same compositions for shoots<br />
formations and maintained for 3 weeks under the same growing conditions before the<br />
treatments began.<br />
Shoots were acclimated in a vernalization chamber at 4 °C for 1 day and 7 days.<br />
Non-acclimated and acclimated shoots were placed randomly in a low-temperature<br />
incubator for the freezing treatment. Initial temperature in the incubator was +2 °C.<br />
The temperature was subsequently lowered to -1 °C over a period of 2 h, and held at<br />
-1 °C for 12 h, to ensure that nucleation occurred evenly. The temperature than was<br />
224
decreased up to 1 °C h -1 until the des<strong>ir</strong>ed minimum temperature was reached. Freezing<br />
temperature was -9 °C, duration of freezing was 24, 48 and 72 h. After freezing,<br />
temperature was gradually returned to +2 °C at a rate of increasing -1 °C h -1 and then<br />
incubated for 15 h. The shoots were placed into growth chambers with normal conditions<br />
as described above. Shoot survival was rated visually after 30 days. Experiments<br />
were set up in a completely randomized design and repeated three times, with at least<br />
40 explants per treatment.<br />
Proline content was determined using a revised ninhy<strong>dr</strong>in method (McClinchey,<br />
Kott, 2008). Eight 7 mm diameter leaf discs per plant were obtained using single hole<br />
punch and placed into pre-weighed glass vials on a bed of ice and weighed to obtain<br />
the sampled leaf weight. Two milliliters of distilled water were added and placed in<br />
a boiling water bath for 30 min, then cooled to room temperature. One hun<strong>dr</strong>ed µl<br />
of the sample that contains hot water soluble compounds was mixed with 400 µl of<br />
distilled water and 1 ml of acid ninhy<strong>dr</strong>in into a new vial. Separate vials were prepared<br />
in duplicate with 1 mM L-proline solution as a standard. These mixtures were boiled<br />
for 20 min in a boiling water bath and then cooled on a bed of ice. Three ml of toluene<br />
was added to each vial and shaken vigorously. The vials were placed in the dark for<br />
2h and the chromophore formed was transferred into a quartz cuvette, absorbance was<br />
measured at 520 nm on the spectrophotometer.<br />
The data of the investigations were calculated using the computer programme<br />
STAT 1.55 from “SELEKCIJA” (Tarakanovas, 1999) and ANOVA for EXEL, vers.<br />
2.1. Mean value and SE for each treatment were calculated based on the number of<br />
independent replications.<br />
Results. Effect of acclimation treatment and sucrose level in medium on accumulation<br />
of proline in rapeseed shoots is shown in Figure 1.<br />
Fig. 1. Proline content in non-acclimated and acclimated rapeseed shots cultured on<br />
medium with different concentration of sucrose<br />
1 pav. Prolino kiekiai grūdintuose <strong>ir</strong> negrūdintuose rapsų ūgliuose, augintuose terpėse su<br />
sk<strong>ir</strong>tingais sacharozės kiekiais<br />
225
The amount of proline accumulated in leafs of rapeseed was significantly affected<br />
by sucrose level in culture medium. Free proline content in non-acclimated shoots<br />
cultured on medium with 0–4 % sucrose was very low (0.125–2.362 µM g -1 FW).<br />
Increasing of sucrose level to 6 % and 8 % resulted in increase of proline content to<br />
5.394 µM g -1 FW and 9.243 µM g -1 FW, respectively.<br />
After one day acclimation treatment rapeseed shoots had a slightly higher proline<br />
level than non-acclimated shoots. Statistically significant increasing of proline content<br />
has been obtained on medium supplemented with 8 % sucrose. Rapid increasing of<br />
proline level was observed after 7 days of acclimation treatment. The leafs of cultured<br />
shoots accumulated from 4.496 µM g -1 FW (medium without sucrose) to 18.098 µM g -1<br />
FW (medium with 8% sucrose) more proline in comparison with non-acclimated<br />
shoots on the same medium.<br />
Influence of freezing temperature on shoot survival varied with acclimation treatment<br />
and length of freezing period (table).<br />
Table. A change of winter rapeseed shoot cold tolerance in vitro after different<br />
freezing duration<br />
Lentelė. Žieminių rapsų ūglių atsparumo šalčiui kitimo in vitro priklausomumas nuo<br />
šaldymo trukmės<br />
Treatment<br />
Variantas<br />
Non-acclimated<br />
Negrūdinti<br />
After 1 day acclimation<br />
Po 1 grūdinimo dienos<br />
After 7 day acclimation<br />
Po 7 grūdinimo dienų<br />
Sucrose concentration<br />
Sacharozės kiekis (%)<br />
Shoot survival % after freezing<br />
Po šaldymo išgyvenusių ūglių %<br />
24 h 48 h 72 h<br />
0 24.1 ± 1.1 12.8 ± 0.4 0<br />
2 26.3 ± 1.3 13.2 ± 0.9 0<br />
4 32.8 ± 1.9 18.4 ± 1.1 6.7 ± 0.4<br />
6 36.4 ± 1.8 21.5 ± 0.8 11.3 ± 0.5<br />
8 34.9 ± 2.2 22.6 ± 1.4 14.2 ± 0.4<br />
0 71.4 ± 2.5 50.0 ± 2.7 26.4 ± 1.3<br />
2 80.0 ± 2.7 66.7 ± 3.2 28.7 ± 1.5<br />
4 83.3 ± 2.3 67.9 ± 3.1 35.8 ± 1.5<br />
6 95.7 ± 3.9 80.0 ± 4.6 41.3 ± 1.8<br />
8 96.4 ± 3.4 85.7 ± 3.8 44.5 ± 2.3<br />
0 85.5 ± 3.5 81.6 ± 2.9 56.2 ± 4.6<br />
2 89.7 ± 4.2 80.4 ± 3.6 58.4 ± 3.2<br />
4 96.4 ± 3.9 83.5 ± 3.8 61.9 ± 4.1<br />
6 <strong>100</strong> 90.3 ± 3.5 68.7 ± 4.4<br />
8 <strong>100</strong> 89.9 ± 4.7 67.5 ± 3.8<br />
When non-acclimated shoots were exposed to freezing temperature for 24 h,<br />
actual survival was from 24.1 % (on medium without sucrose) to 36.4 % (on medium<br />
supplemented with 6 % sucrose). The increased freezing duration till 48 h had significant<br />
negative effect on cold tolerance of winter rapeseed. Shoots survival decreased by<br />
11.3 % (on medium without sucrose) and by 12.3 % (on medium supplemented with<br />
8 % sucrose) in comparison with 24 h freezing duration. Further increased freezing<br />
duration gradually decreased survival of cultured shoots, on medium without sucrose<br />
226
and on medium with 2 % sucrose did not survive any shoots.<br />
One day acclimation of shoots had substantial positive effect on shoot survival<br />
over non-acclimated shoots at a particular length of freezing period. When averaged<br />
across tested sucrose level, acclimated shoot survival was 54.46 % (after 24 h freezing<br />
treatment), 52.36 % (after 48 h freezing treatment) and 28.9 % (after 72 h freezing<br />
treatment) higher in comparison with non-acclimated shoots. Following 7 day cold acclimation,<br />
hardiness increased in all treatments. On medium containing higher (6–8 %)<br />
sucrose level cultured shoots showed significantly higher survival rates in comparison<br />
with shoots cultured on medium with lower concentration of sucrose.<br />
Changes in proline content in non-acclimated shoots of rapeseed during freezing<br />
treatment are presented in Figure 2.<br />
After exposure of cultured shoots to freezing temperature for 24 h proline content<br />
increased from 1.528 µM g -1 FW (on medium with 2 % sucrose) to 2.868 µM g -1 FW<br />
(on medium with 8 % sucrose). After 48 h of freezing the lowest changes in proline<br />
level was obtained in shoots cultured on medium without sucrose, proline content<br />
increased by 0.029 µM g -1 FW. Increased sucrose level resulted in increase of proline<br />
content; however, significant difference was obtained only on medium supplemented<br />
with 6 % sucrose. The highest proline concentrations in non-acclimated shoots were<br />
reached at 72 h freezing duration; proline content varied from 8.752 µM g -1 FW (on<br />
medium with 4 % sucrose) to 17.341 µM g -1 FW (on medium with 8 % sucrose).<br />
Fig. 2. Changes in proline content in non-acclimated shoots of rapeseed<br />
during freezing treatment<br />
2 pav. Prolino kiekio kitimas šaldant in vitro negrūdintus žieminių rapsų ūglius<br />
227
Effect of freezing duration and sucrose level on proline accumulation in shoots<br />
of rapeseed acclimated for 1 day are summarized in Figure 3. During 24 h of freezing<br />
temperature proline level increased from 1.698 µM g -1 FW (on medium with 6 %<br />
sucrose) to 2.965 µM g -1 FW (on medium with 8 % sucrose). Shoots exposed to 48 h<br />
freezing accumulated higher level of proline than those exposed to 24 h freezing,<br />
however significant difference was observed on medium supplemented with higher<br />
(4–8 %) sucrose level. Increase in length of freezing temperature to 72 h increased<br />
proline content in shoots of rapeseed, especially on medium with 8 % sucrose.<br />
Fig. 3. Changes in proline content in shoots of rapeseed acclimated for<br />
1 day at 4 °C during freezing treatment<br />
3 pav. Prolino kiekio kitimas šaldant in vitro žieminių rapsų ūglius 4 ° temperatūroje<br />
po 1 grūdinimo dienos<br />
During exposure to freezing temperature for 24 h shoots of rapeseed acclimated for<br />
7 days accumulated from 8.173 µM g -1 FW to 35.358 µM g -1 FW proline (Fig. 4).<br />
During 48 h of freezing temperature proline level increased from 3.8 µM g -1 FW<br />
(on medium with 4 % sucrose) to 7.558 µM g -1 FW (on medium with 6 % sucrose).<br />
Shoots exposed to 72 h freezing accumulated from 24.495 µM g -1 FW (on medium<br />
without sucrose) to 55.321 µM g -1 FW (on medium with 8 % sucrose). In contrast<br />
to non-acclimated shoots and shoots acclimated for 1 day, it was rapid increasing of<br />
proline content in shoots cultured on medium without sucrose. On this medium proline<br />
content in shoots increased by 5.3 fold during 72 h of freezing, while on media with<br />
sucrose proline content increased by 2.0–2.6 fold.<br />
228
Fig. 4. Changes in proline content in shoots of rapeseed acclimated for<br />
7 days at 4 °C during freezing treatment<br />
4 pav. Prolino kiekio kitimas šaldant in vitro žieminių rapsų ūglius 4 ° temperatūroje<br />
po 7 grūdinimo dienų<br />
Discussion. Maximum genetic potential of freezing tolerance in plants manifest<br />
itself after period of cold acclimation. Depending on the plant species, it may take a<br />
few days to several weeks to reach maximum levels on hardiness (Webb et al., 1994).<br />
An optimal 3-days acclimation period was reported in rapeseed indoor freezing tests<br />
(Rife, Zeinali, 2003). Hardening during the f<strong>ir</strong>st week was relatively rapid in white<br />
clover populations and only minor increase in hardiness was observed during the<br />
following three weeks (Svenning et al., 1997). Freezing tolerance of non-acclimated<br />
b<strong>ir</strong>ch seedlings was -2.5 °C, but already after one day of cold acclimation the killing<br />
temperature decreased to –4.7 °C, one week cold acclimation enhanced the freezing<br />
tolerance up to -11.6 °C (Li et al., 2002). In the present study, this was a significant<br />
increase in hardiness of rapeseed shoots after one day of acclimation at 4 °C.<br />
Remarkable increase in cold tolerance in rapeseed shoots was observed following<br />
7 days of acclimation.<br />
Research has shown that during cold acclimation several genes are induced, lipid<br />
membrane composition is changed, proline and other cryoprotectants accumulate<br />
and active oxygen species are detoxified (Iba, 2002). The levels of free amino acids,<br />
especially proline, increased during cold acclimation, this being correlated with frost<br />
tolerance in several species (Petcu, Terbea, 1995; Dörffling et al., 1997; Tantau et al.,<br />
2004; Patton et al., 2007). Content of proline increased during cold acclimation in rapeseed<br />
shoots grown in vitro. As shown in Figure 1, 7 days acclimated shoots of winter<br />
229
apeseed contained approximately 3 fold as much proline as non-acclimated shoots.<br />
During maximum hardiness, the proline content of shoots was 43–55 µM g -1 FW, while<br />
the non-acclimated shoots averaged 15 µM g -1 FW. The results in this study demonstrate<br />
that the addition of sucrose to culture medium resulted in increase in proline content,<br />
simultaneously with a major increase in hardiness of rapeseed shoots.<br />
Shoots exposed to 24 h freezing survived at higher rate than those exposed to 48 h<br />
or 72 h freezing. Longer duration than 72 h will probably further decrease the freezing<br />
tolerance of rapeseed shoots. Similarly, increase in duration of freezing temperature<br />
decreased the frost tolerance of legume species when freezing temperature was near<br />
the LT50 (Badaruddin, Meyer, 2001).<br />
Proline accumulation in shoots of rapeseed increased with freezing duration.<br />
However, changes in proline levels did not follow the changes in shoot survival.<br />
Perhaps this might be explained by the fact that low temperature also induced other<br />
stresses, oxidative and dehy<strong>dr</strong>ation stresses. Gibon and colleagues (2000) found that<br />
proline itself do not has a protective effect against the consequences of dehy<strong>dr</strong>ation;<br />
moreover, different tissues within an organ have a different immediate response to<br />
cold, since they have a different gene sequences (Pearce et al., 1998).<br />
Conclusion. 1. The amount of proline accumulated in shoots of rapeseed was<br />
significantly affected by acclimation duration and sucrose level in culture medium.<br />
2. Increased freezing duration significantly increased proline content of cultured<br />
shoots and decreased survival of shoots.<br />
3. The most effective concentration of sucrose in culture medium for shoot survival<br />
was 6 % and 8 %.<br />
Acknowledgements. Financial support to this research from the Lithuanian<br />
State Science and Studies foundation (Agreement No 12/2008) is gratefully acknowledged.<br />
Gauta 2008 11 14<br />
Parengta spausdinti 2008 12 12<br />
References<br />
1. Badaruddin M., Meyer D. W. 2001. Factors modifying frost tolerance of legume<br />
species. Crop Science, 41: 1 911–1 916.<br />
2. Burbulis N., Malinauskaitė R., Koot L. 2001. Oil Quality Improvement through<br />
in vitro mutagenesis and haploid selection in Lithuanian winter Brassica napus<br />
germplasm. Proceedings of the Latvian Academy of Sciences: Section B:<br />
Natural, Exact, and Applied Sciences, 55(5/6): 197–200.<br />
3. Dörffling K., Dörffling H., Lesselich G., Luck E., Zimmermann C., Melz G.,<br />
Jűrgens H. U. 1997. Heritable improvement of frost tolerance in winter wheat<br />
by in-vitro-selection of hy<strong>dr</strong>oxyproline-resistant proline overproducing mutants.<br />
Euphytica, 93: 1–10.<br />
4. Gibon Y., Sulpice R., Larher F. 2000. Proline accumulation in canola leaf discs<br />
subjected to osmotic stress is related to the loss of chlorophylls and to the<br />
230
decrease of mitochon<strong>dr</strong>ial activity. Physiologia Plantarum, 110: 469–476.<br />
5. Hare P. D., Cress W. A. 1997. Metabolic implications of stress induced proline<br />
accumulation in plants. Plant Growth Regulators, 21: 535–553.<br />
6. Hare P. D., Cress W. A., van Staden J. 1998. Dissecting the roles of osmolyte<br />
accumulation during stress. Plant, Cell & Env<strong>ir</strong>onment, 21: 79–102.<br />
7. Iba K. 2002. Acclimative responses to temperature stress in higher plants: approaches<br />
of gene engineering for temperature tolerance. Annual Review of Plant<br />
Biology, 53: 225–245.<br />
8. Konstantinova T., Parvanova D., Atanassov A., Djilianov D. 2002. Freezing tolerant<br />
tobacco, transformed to accumulate osmo-protectants. Plant Science, 163:<br />
157–164.<br />
9. Li C., Puhakainen T., Welling A., Vihera-Aarnio A., Ernstsen A., Junttila O.,<br />
Heino P., Palva E. T. 2002. Cold acclimation in silver b<strong>ir</strong>ch (Betula pendula).<br />
Development of freezing tolerance in different tissues and climatic ecotypes.<br />
Physiologia Plantarum, 116: 206–212.<br />
10. Malinauskaitė R., Šlapakauskas V., Burbulis N. 2006. Žemėjančių temperatūrų<br />
įtaka kai kuriems žieminių rapsų veislių adaptaciniams rodikliams. Vagos,<br />
72(25): 34–40.<br />
11. McClinchey S. L., Kott L. S. 2008. Production of mutants with high cold tolerance<br />
in spring canola (Brassica napus). Euphytica, 162(1): 18–27.<br />
12. Murashige T., Skoog F. 1962. A revised medium for rapid growth and bioassays<br />
in tobacco tissue culture. Physiologia Plantarum, 15: 474–493.<br />
13. Palta L. A., Zuniga G. E., Alberdi M., Corcuera L. J. 1998. The role of ABA in<br />
freezing tolerance and cold acclimation in barley. Physiologia Plantarum, 103:<br />
17–23.<br />
14. Patton A. J., Cunningham S. M., Volenec J. J., Reicher Z. J. 2007. Differences<br />
in Freeze tolerance of zoysiagrasses: II. Carbohy<strong>dr</strong>ate and proline accumulation.<br />
Crop Science, 47: 2 170–2 181.<br />
15. Petcu E., Terbea M. 1995. Proline content and the conductivity test as screening<br />
methods for frost tolerance of winter wheat. Bulgarian Journal of Plant<br />
Physiology, 21(4): 3–11.<br />
16. Pearce R. S., Houlston C. E., Atherton K. M., Rixon J. E., Harrison P., Hughes<br />
M. A., Dunn M. A. 1998. Localization of expression of three cold-induced genes,<br />
blt101, blt4.9, and blt14, in different tissues of the crown and developing<br />
leaves of cold-acclimated cultivated barley. Plant Physiology, 117: 787–795.<br />
17. Revilla P., Butron A., Cartea M. E., Malvar R. A., Ordas A. 2005. Breeding<br />
for cold tolerance. In: M. Ashraf, P. J. C. Harris (eds.), Abiotic Stresses: Plant<br />
Resistance Through Breeding and Molecular Approaches. Haworth Press, N.Y.,<br />
301–400.<br />
18. Rife C. L., Zeinali H. 2003. Cold tolerance in oilseed rape over varying acclimation<br />
durations. Crop Science, 43: 96–<strong>100</strong>.<br />
19. Svenning M. M., Rosnes K., Junttila O. 1997. Frost tolerance and biochemical<br />
changes during hardening and dehardening in contrasting white clover populations.<br />
Physiologia Plantarum, 101: 31–37.<br />
20. Tantau H., Balko C., Brettschneider B., Gilbert M., Dörffling K. 2004. Improved<br />
frost tolerance and winter survival in winter barley (Hordeum vulgare L.) by<br />
231
in vitro selection of proline overaccumulating lines. Euphytica, 139: 19–32.<br />
21. Tarakanovas P. 1999. The Computer System “Selekcija” for Processing and<br />
Evaluation of Breeding-Genetical Research Results. Akademija, Kėdainių r.<br />
22. Trotel-Azaz P., Niogret M., Larher F. 2000. Proline level is partly under the<br />
control of abscisic acid in canola leaf disc during recovery from hyper-osmotic<br />
stress. Physiologia Plantarum, 110: 376–383.<br />
23. Webb M. S., Uemura M., Steponkus P. L. 1994. A comparison of freezing injury<br />
in oat and rye: two cereals at the extremes of freezing tolerance. Plant Physiology,<br />
104: 467–478.<br />
24. Xin Z., Browse J. 2000. Cold comfort farm: the acclimation of plants to freezing<br />
temperatures. Plant, Cell and Env<strong>ir</strong>onment, 23: 893–902.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. MOKSLO DARBAI. 2008. 27(4).<br />
Žieminių rapsų atsparumo šalčiui tyrimai in vitro<br />
N. Burbulis, R. Kuprienė, A. Blinstrubienė<br />
Santrauka<br />
Žema temperatūra – vienas pagrindinių veiksnių, lemiančių žieminių rapsų produktyvumą<br />
Lietuvoje. Atsparumo šalčiui <strong>ir</strong> prolino kiekio pokyčių priklausomybė nuo grūdinimo <strong>ir</strong><br />
šaldymo trukmės t<strong>ir</strong>ta auginant žieminių rapsų ūglius in vitro. Tyrimai atlikti Lietuvos žemės<br />
ūkio universiteto Agrobiotechnologijos laboratorijoje. Ūgliai grūdinti 1 <strong>ir</strong> 7 dienas 4 °C<br />
temperatūroje. Negrūdinti <strong>ir</strong> grūdinti ūgliai šaldyti -9 °C temperatūroje 24, 48 <strong>ir</strong> 72 valandas.<br />
Nustatyta, kad veikiant žemomis teigiamomis temperatūromis didėjo <strong>ir</strong> prolino<br />
kiekis ūgliuose, <strong>ir</strong> ūglių atsparumas šalčiui. Ilgėjant šaldymo trukmei, ūglių atsparumas<br />
šalčiui nuosekliai mažėjo. Didžiausias po šaldymo išgyvenusių ūglių kiekis gautas<br />
šaldant ūglius, augintus maitinamojoje terpėje su 6 <strong>ir</strong> 8 % sacharozės. Ilgėjant<br />
šaldymo trukmei, prolino kiekis ūgliuose didėjo, tačiau išgyvenusių ūglių kiekis mažėjo.<br />
Reikšminiai žodžiai: žieminiai rapsai, in vitro, grūdinimas, šaldymas, prolino kiekis.<br />
232
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
The effect of de-acclimation and re-acclimation<br />
treatments on winter rapeseed cold resistance in vitro<br />
Natalija Burbulis, Ramunė Kuprienė, Aušra Blinstrubienė<br />
Lithuanian University of Agriculture, LT-53361 Akademija, Kaunas distr., Lithuania,<br />
e-mail: natalija.burbulis@ lzuu.lt<br />
Winter rapeseed (Brassica napus L.) is one of the most important crops in Lithuania.<br />
Winter hardiness is a complex trait limiting cultivation of winter rapeseed to the regions of<br />
temperate climate. Cold resistance of four winter rapeseed cultivars in vitro and the<strong>ir</strong> ability<br />
to recover after de-acclimation and re-acclimation periods were investigated at the Laboratory<br />
of Agrobiotechnology of Lithuanian University of Agriculture. Shoots were acclimated at 4 °C<br />
for 14 days and transferred to freezing temperatures. For study influence of de-acclimation<br />
period on rapeseed cold resistance acclimated shoots were de-acclimated and subjected to<br />
freezing temperature with and without repeated acclimation.<br />
A significant decrease in frost resistance of shoots after 14 days de-acclimation period<br />
for all tested cultivars has been obtained. Repeated acclimation followed after de-acclimation<br />
period resulted increasing the shoot ability to cold re-acclimation. Exogenous sucrose has<br />
positive effect on winter rapeseed cold resistance, but repeated acclimation is more important<br />
for shoot recovery after de-acclimation.<br />
Key words: winter rapeseed, shoot injury, de-acclimation, re-acclimation.<br />
Introduction. Low temperature is a major env<strong>ir</strong>onmental stress for many crops<br />
worldwide. One of the most important agronomic traits in winter rapeseed (Brassica<br />
napus L.) is winter-hardiness or freezing tolerance, which can be enhanced by cold acclimation<br />
(Rife, Zeinali, 2003). During cold acclimation, several physiological changes<br />
occur, including alteration of lipid composition in plasma membranes, accumulation<br />
of protecting compounds, such as carbohy<strong>dr</strong>ates, free amino acid or other osmolytes<br />
and induction of new gene activity (Hughes, Dunn, 1996).<br />
Many important cultivated plants, such as potato, tobacco, and maize, have a<br />
limited capacity to survive temperature below freezing. In contrast, leaves of plants<br />
such as cabbage, lettuce, and spinach can develop tolerance to below-freezing temperatures<br />
in response to low but above freezing temperatures. Significant differences<br />
in freezing tolerance can be seen even after one day at low temperature, and some<br />
plants reach maximum tolerance after only a few days. Enhanced freezing tolerance<br />
is also rapidly reversible; it can be lost within a few days after plants are returned to<br />
a higher temperature (Wanner, Junttila, 1999).<br />
Several reports suggest that soluble sugars and oligosaccharides combined with<br />
233
proteins are involved in frost tolerance. There is a relationship between carbohy<strong>dr</strong>ates<br />
and cold hardiness in many crops (Palonen, Buszard, 1997; Dionne et al., 2001).<br />
Further, sugar solutions in association with heat stable proteins function in concert to<br />
protect plants against stress (Gusta et al., 1996).<br />
Frost tolerance field studies are difficult to replicate due to the extreme env<strong>ir</strong>onmental<br />
variability. Variability in factors associated with the effect of temperature<br />
makes it more difficult to decide how much damage occurs from low temperature<br />
alone. Factors such as crop species, growth stage, duration of freezing temperature,<br />
soil moisture, soil type, hardening, freezing and thawing sequences, occurrence of<br />
pathogens and insect pests contribute to a highly complex pattern that determines frost<br />
tolerance of a particular species (Badaruddin, Meyer, 2001). Winter field trials may<br />
not experience heavy frost or in severe cases completely kill all plants. Thus, a rapid,<br />
affordable, repeatable indoor cold prediction test that correlated with survival in field<br />
trials is extremely important (McClinchey, Kott, 2008). Cold de-acclimation has not<br />
been as comprehensively studied as acclimation, although resistance to de-acclimation<br />
and the ability to re-acclimate may be of greater importance for winter survival<br />
particularly in the fluctuating winter conditions (Rapacz, 2002).<br />
The aim of the present study was to evaluate ability of winter rapeseed shoots to<br />
restore frost resistance after de-acclimation and re-acclimation periods.<br />
Objects, methods and conditions. The investigation was carried out with four<br />
winter rapeseed cultivars: ‘Banjo’, ‘Elvis’, ‘Silvia’ and ‘Valesca’. Seeds were surface<br />
sterilized with 10 % sodium hypochlorite for 10 min, washed with sterile water and<br />
placed for germination and growth in vitro on basal MS medium (Murashige, Skoog,<br />
1962), supplemented with 4, 6 and 8 % sucrose, solidified with 8 g l -1 Difco-Bacto<br />
agar.<br />
Media adjusted to pH 5.5 prior to autoclaving at 115 °C for 30 min. Explants<br />
cultivated under 22 ± 2 °C temperature, illumination 50 µmol m -2 s -1 , photoperiod<br />
16/8 h (day/night).<br />
Apical meristem was transferred to the same medium for shoot formation. Shoots<br />
were grown till three true leaves stage under conditions described above.<br />
Shoots were acclimated in a vernalization chamber at 4 °C for 14 days. After<br />
acclimation treatment, shoots were placed randomly in a low-temperature incubator<br />
for the freezing treatment. Initial temperature in the incubator was +2 °C. The temperature<br />
was subsequently lowered to -1 °C over a period of 2 h, and held at -1 °C for<br />
12 h, to ensure that nucleation occurred evenly. The temperature then was decreased<br />
1 °C h -1 until the des<strong>ir</strong>ed minimum temperature was reached. Freezing temperature<br />
was -5, -6, and -7 °C, duration of freezing was 24 h. After freezing, temperature was<br />
gradually returned to +2 °C at a rate of increasing -1 °C h -1 and then incubated for 15 h.<br />
The shoots were placed into growth chambers with normal conditions as described<br />
above. The number of injured shoots was determined for each treatment in 30 days<br />
after freezing.<br />
For study influence of de-acclimation period on rapeseed cold resistance, acclimated<br />
shoots were de-acclimated and subjected to freezing temperature with and without<br />
repeated acclimation. Experiments consisted of three de-acclimation treatments.<br />
Treatment 1 was de-acclimated for 14 days at 18 °C and placed for the freezing treatment<br />
without repeated acclimation. Treatment 2 was de-acclimated for 14 days at<br />
18 °C and repeatedly acclimated for 14 days at 4 °C. Treatment 3 was de-acclimated<br />
234
for 21 days at 18 °C and repeatedly acclimated for 14 days at 4 °C. At the end of each<br />
de-acclimation and re-acclimation periods, these treatments were subjected to the<br />
freezing procedure. The numbers of injured shoots were determined for each treatment<br />
at 30th day after freezing.<br />
Experiments were set up in a completely randomized design and repeated three<br />
times, with at least 40 explants per treatment.<br />
The data of the investigations were calculated using the computer programme<br />
STAT 1.55 from “SELEKCIJA” (Tarakanovas, 1999) and ANOVA for EXCEL,<br />
vers. 2.1.<br />
Results. The effect of freezing treatment on cold tolerance of winter rapeseed<br />
shoots after 14 days of acclimation is summarized in Figure 1.<br />
Shoots subjected to low temperature showed a wide range of frost resistance,<br />
percent of injured shoots varied with freezing temperature and sucrose level in the<br />
medium as well as cultivar. Generally, increasing the sucrose level to 6 % increased<br />
amount of uninjured ‘Elvis’ and ‘Valesca’ shoots.<br />
Fig. 1. The effect of 14 days acclimation treatment on freezing tolerance<br />
of winter rapeseed cultivars<br />
1 pav. Žieminių rapsų atsparumas šalčiui po 14 grūdinimo dienų<br />
The medium supplemented with 8 % sucrose resulted in significant increasing<br />
of cold tolerance in ‘Silvia’ shoots. While it was not significant differences in ‘Banjo’<br />
shoots injury on medium with 4 % and 6 % of sucrose.<br />
Following a 14 days de-acclimation period, all cultivars suffered a significant<br />
reduction in cold tolerance (Fig. 2).<br />
235
Fig. 2. The effect of 14 days de-acclimation treatment on freezing tolerance<br />
of winter rapeseed cultivars<br />
2 pav. Žieminių rapsų atsparumas šalčiui, šaldant ūglius po 14 „atlydžio“ dienų<br />
Fig. 3. The effect of 14 days re-acclimation treatment followed by 14 days<br />
de-acclimation period on freezing tolerance of winter rapeseed cultivars<br />
3 pav. Po 14 „atlydžio“ dienų pakartotinai grūdintų žieminių rapsų ūglių atsparumas šalčiui<br />
236
A significant loss of cold tolerance was detected in all tested freezing treatments,<br />
but especially sensitive were shoots subjected to -7 °C temperature. Percent of uninjured<br />
shoots decreased from 35.3 % (‘Elvis’ on medium supplemented with 8 % sucrose)<br />
to 49.3 % (‘Valesca’ on medium supplemented with 4 % sucrose) in comparison with<br />
acclimated shoots on the some media. Increasing sucrose level from 4 to 6 % resulted<br />
in increasing of uninjured shoots in ‘Banjo’, ‘Elvis’ and ‘Valesca’, while medium<br />
supplemented with 8 % sucrose was most suitable for ‘Silvia’ shoots.<br />
Repeated acclimation of shoots after 14 days de-acclimation period had substantial<br />
positive effects on shoot injury over the de-acclimated shoots at a particular temperature<br />
across tested cultivars (Fig. 3). After the lowest (-7 °C) temperature treatment, percent<br />
of uninjured shoots was increased from 4.1 % (‘Elvis’ on medium supplemented with<br />
8 % sucrose) to 26.1 % (‘Valesca’ on medium supplemented with 4 % sucrose) by<br />
re-acclimation treatment following 14 days de-acclimation period. Relatively sensitive<br />
cultivar ‘Silvia’ showed high cold tolerance to -5 °C temperature treatment on<br />
medium with 8 % sucrose, however, decreasing temperature by 1 °C resulted in rapid<br />
decreasing of uninjured shoots percent on the same medium.<br />
A significant reduction in cold tolerance was observed in all tested genotypes after<br />
re-acclimation followed by 21 days of de-acclimation treatment (Fig. 4).<br />
Fig. 4. The effect of 14 days re-acclimation treatment followed by 21 days<br />
de-acclimation period on freezing tolerance of winter rapeseed cultivars<br />
4 pav. Po 21 „atlydžio“ dienos pakartotinai grūdintų žieminių rapsų ūglių atsparumas šalčiui<br />
Comparison of the results from Figures 3 and 4 indicated that longer (21 days)<br />
period of de-acclimation decreased the ability of plants for further cold acclimation<br />
and the<strong>ir</strong> freezing tolerance; however, decreasing degree strongly depended on genotype<br />
and sucrose level interaction. On average, medium supplemented with 6 %<br />
237
sucrose resulted in increased ‘Banjo’ and ‘Elvis’ sensitivity to cold treatment, while<br />
highest amount of injured ‘Valesca’ and ‘Silvia’ shoots was obtained on medium with<br />
8 % sucrose.<br />
Discussion. De-acclimation is primarily a response to increasing temperatures,<br />
and the rate of de-acclimation positively correlates with temperature (Svenning et al.,<br />
1997). The de-acclimation period limits the effectiveness of cold acclimation by reducing<br />
the amount of energy available for this process (Rapacz, Janowiak, 1998). On<br />
the other hand, little is known of the potential mechanisms of temperature sensing<br />
involved in cold de-acclimation. Cold de-acclimation, especially when leading to<br />
elongating growth promotion, may strongly modify the plant’s ability to cold re-acclimation<br />
and thus freezing tolerance (Rapacz, 2002). A possible role of photosynthetic<br />
apparatus during cold de-acclimation was studied in spring and winter cultivars of<br />
Brassica napus (Rapacz, 2002). Acceleration of elongation growth rate during cold<br />
de-acclimation and re-acclimation resulted in a deeper loss of frost resistance and in<br />
a slower re-acclimation rate, respectively. Spring rapeseed started to elongate from<br />
the second week of the de-acclimation. Following re-acclimation, tested cultivar was<br />
neither able to recover frost resistance or re-acclimate its photosynthetic apparatus to<br />
cold (Rapacz, 2002).<br />
In the present study, there was a remarkable decrease in frost resistance of shoots<br />
after 14 days de-acclimation period for all tested cultivars. A similar effect of almost<br />
simultaneous decrease in frost resistance was shown for non-prehardened winter<br />
rapeseed (Rapacz, 1998).<br />
Accumulation of soluble carbohy<strong>dr</strong>ates is one of the best-known responses of<br />
plants to cold. It begins early during the response to cold, whereas the time-scale of<br />
increase in freezing tolerance and stress-gene expression is much longer, which indicates<br />
that changes in sugar supply may precede acclimation and cold-induced gene<br />
expression (Tabaei-Aghdaei et al., 2003). An increase in carbohy<strong>dr</strong>ate composition<br />
and in the concentration of sugar-metabolism enzymes has been found during cold<br />
acclimation in several species (Revilla et al., 2005). During winter, annual species<br />
maximize the production of sugars with a possible cryoprotective function and accumulate<br />
sufficient carbohy<strong>dr</strong>ate reserves to support basal metabolism and regrowth<br />
in the spring. Some researchers have found that in cell cultures sugars without cold<br />
could induce freezing tolerance (Travert et al., 1997; Tabaei-Aghdaei et al., 2003). In<br />
contrast, the current results showed that addition of sucrose in culture medium in the<br />
absence of re-acclimation period slightly increased winter rapeseed cold resistance<br />
but percent of uninjured shoots was very low.<br />
Most previous studies that have indicated a role of sugars in acclimation to cold,<br />
found that cold was also necessary (Wanner, Junttila, 1999). Presented results clearly<br />
demonstrate the strong positive effect of re-acclimation followed after de-acclimation<br />
period. However, any of tested cultivars did not recover its initial level of frost resistance<br />
even after shortest (14 days) de-acclimation period. Influence of different sucrose level<br />
on shoots cold resistance depended from genotype and freezing temperature.<br />
Conclusions. 1. De-acclimation period resulted in significant loss of winter rapeseed<br />
shoot cold tolerance.<br />
2. Exogenous sucrose has positive effect on winter rapeseed cold resistance, but<br />
238
epeated acclimation is more important for shoots recovery after de-acclimation.<br />
3. Shoots of tested cultivar are partially able to recover cold resistance after repeated<br />
14 days acclimation, but percent of uninjured shoots is significantly lower, in<br />
comparison with shoots without de-acclimation.<br />
Acknowledgements. Financial support for this research from the Lithuanian<br />
State Science and Studies Foundation (Agreement No 12/2008) is gratefully acknowledged.<br />
Gauta 2008 10 20<br />
Parengta spausdinti 2008 12 15<br />
References<br />
1. Badaruddin M., Meyer D. W. 2001. Factors modifying frost tolerance of legume<br />
species. Crop Science, 41: 1 911–1 916.<br />
2. Dionne J., Castonguay Y., Nadeau P., Desjardins Y. 2001. Freezing tolerance and<br />
carbohy<strong>dr</strong>ate changes during cold acclimation of green-type annual bluegrass<br />
(Poa annua L.). Crop Science, 41: 443–451.<br />
3. Gusta L. V., Wilen R. W., Fu P. 1996. Low-temperature stress tolerance: the role<br />
of abscisic acid, sugars, and heat-stable proteins. HortScience, 31: 39–46.<br />
4. Hughes M. A., Dunn M. A. 1996. The molecular biology of plant acclimation to<br />
low temperature. Journal of Experimental Botany, 47: 291–305.<br />
5. McClinchey S. L., Kott L. S. 2008. Production of mutants with high cold tolerance<br />
in spring canola (Brassica napus). Euphytica, 162(1): 18–27.<br />
6. Murashige T., Skoog F. 1962. A revised medium for rapid growth and bioassays<br />
in tobacco tissue culture. Physiologia Plantarum, 15: 474–493.<br />
7. Palonen P., Buszard D. 1997. Current state of cold hardiness research on fruit<br />
crops. Canadian Journal of Plant Science, 77: 399–420.<br />
8. Rapacz M., Janowiak F. 1998. Physiological effect of winter rape (Brassica napus<br />
var. oleifera) prehardening to frost. Journal of Agronomy and Crop Science,<br />
181: 13–20.<br />
9. Rapacz M. 1998. Physiological effects of winter rape (Brassica napus var. oleifera)<br />
prehardening to frost. II. Growth, energy partitioning and water status during<br />
cold acclimation. Journal of Agronomy and Crop Science, 181: 81–87.<br />
10. Rapacz M. 2002. Regulation of frost resistance during cold deacclimation and<br />
reacclimation in oilseed rape. A possible role of PSII redox state. Physiology<br />
Plantarum, 115: 236–243.<br />
11. Revilla P., Butron A., Cartea M. E., Malvar R. A., Ordas A. 2005. Breeding<br />
for cold tolerance. In: M. Ashraf, P. J. C. Harris (eds.), Abiotic Stresses: Plant<br />
Resistance Through Breeding and Molecular Approaches. Haworth Press, N. Y.,<br />
301–400.<br />
12. Rife C. L., Zeinali H. 2003. Cold tolerance in oilseed rape over varying acclimation<br />
durations. Crop Science, 43: 96–<strong>100</strong>.<br />
239
13. Svenning M. M., Rosnes K., Junttila O. 1997. Frost tolerance and biochemical<br />
changes during hardening and dehardening in contrasting white clover populations.<br />
Physiologia Plantarum, 101: 31–37.<br />
14. Tabaei-Aghdaei S. R., Pearce R. S., Harrison P. 2003. Sugars regulate cold-induced<br />
gene expression and freezing-tolerance in barley cell cultures. Journal of<br />
Experimental Botany, 54(387): 1 565–1 575.<br />
15. Tarakanovas P. 1999. The Computer System „Selekcija“ for Processing and<br />
Evaluation of Breeding-Genetical Research Results. Akademija, Kėdainių r.<br />
16. Travert S., Valerio L., Fouraste I., Boudet M., Teulieres C. 1997. Enrichment in<br />
specific soluble sugars of two Eucalyptus cell-suspension cultures by various<br />
treatments enhances the<strong>ir</strong> frost tolerance via a non-colligative mechanism. Plant<br />
Physiology, 114: 1 433–1 442.<br />
17. Wanner L. A., Junttila O. 1999. Cold-induced freezing tolerance in Arabidopsis.<br />
Plant Physiology, 120: 391–400.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. MOKSLO DARBAI. 2008. 27(4).<br />
„Atlydžio“ <strong>ir</strong> pakartotinio grūdinimo įtaka žieminių rapsų atsparumui šalčiui<br />
in vitro<br />
N. Burbulis, R. Kuprienė, A. Blinstrubienė<br />
Santrauka<br />
Žieminis rapsas (Brassica napus L.) – vienas plačiausiai Lietuvoje auginamų augalų.<br />
Atsparumas šalčiui – vienas pagrindinių veiksnių, ribojančių žieminių rapsų auginimą<br />
vidutinio klimato regionuose. Lietuvos žemės ūkio universiteto Agrobiotechnologijos<br />
laboratorijoje t<strong>ir</strong>tas keturių žieminių rapsų veislių atsparumas šalčiui šaldant in vitro<br />
po „atlydžio“ pakartotinai grūdintus <strong>ir</strong> negrūdintus ūglius. Visų tyrimo variantų ūgliai<br />
grūdinti 14 dienų 4 °C temperatūroje. Modeliuojant „atlydžio“ sąlygas, grūdinti ūgliai<br />
auginti 18 °C temperatūroje 14 <strong>ir</strong> 21 dieną. Atsparumas šalčiui vertintas šaldant ūglius po<br />
14 „atlydžio“ dienų be pakartotinio grūdinimo <strong>ir</strong> pakartotinai grūdinant. Nustatyta, kad<br />
šaldant ūglius po 14 „atlydžio“ dienų be pakartotinio grūdinimo žieminių rapsų atsparumas<br />
šalčiui ženkliai mažėjo. Pakartotinai grūdinant po „atlydžio“, šalčio nepažeistų ūglių<br />
kiekis iš esmės didėjo. Nustatytas teigiamas sacharozės poveikis šalčio nepažeistų ūglių<br />
kiekiui, tačiau t<strong>ir</strong>tų žieminių rapsų atsparumą šalčiui labiau lėmė pakartotinis grūdinimas.<br />
Reikšminiai žodžiai: žieminiai rapsai, ūglių pažeidimas, „atlydis“, pakartotinis grūdinimas.<br />
240
SCIENTIFIC WORKS OF THE LITHUANIAN INSTITUTE OF<br />
HORTICULTURE AND LITHUANIAN UNIVERSITY OF AGRICULTURE.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Economic aspects of field pea (Pisum sativum L.)<br />
cultivation methods – an evaluation<br />
Beata Szwejkowska 1 , Tomasz Winnicki 1 , Pavelas Duchovskis 2<br />
1<br />
Cha<strong>ir</strong> of Agrotechnology and Crop Production Management, University of<br />
Warmia and Mazury in Olsztyn, ul. Oczapowskiego 8, 10-719 Olsztyn, Poland,<br />
e-mail: tomasz.winnicki@uwm.edu.pl<br />
2<br />
Lithuanian Institute of Horticulture, Kauno 30, 54333 Babtai, Kaunas distr.,<br />
Lithuania, e-mail: p.duchovskis@lsdi.lt<br />
The paper contains an analysis of costs incurred by cultivation of different varieties of<br />
field pea, including application of several fungicide and insecticide <strong>dr</strong>essings. Attention has<br />
been paid to the profitability of production and level of costs. It has to be specified that any of<br />
the tested crop protection measures give notable economic profits. There are large differences<br />
between the test seed <strong>dr</strong>essing preparations, which are reflected by the economic results<br />
obtained. The study demonstrated cultivar-related differences in the response of pea plants<br />
to the test seed <strong>dr</strong>essing chemicals. Application of more effective although not necessarily<br />
less expensive seed <strong>dr</strong>essings enables farmers to reduce costs in the general production. Pea<br />
cultivation, due to low pea seed yields, is not very popular in Poland. This means that good<br />
crop protection measures should be introduced in order to enhance pea yields as well as to<br />
reduce unit costs. These are essential objectives as the costs of pea production in Poland are<br />
several-fold higher than prices of imported pea seeds. The calculations presented in the report<br />
make it possible to understand and monitor the costs, which should enable pea producers to<br />
attain good financial results.<br />
Key words: pea, profitability, costs, seed <strong>dr</strong>essing.<br />
Introduction. Increasing demand for high protein fodder has raised prices of<br />
soybean meal and leguminous crops, which in turn has improved the profitability of<br />
cultivating the latter in Poland. Interest in legumes has yet another aspect – these crops<br />
leave very good stands for aftercrops and reduce soil degradation. Besides, introduction<br />
of leguminous plants is a recommendable step as the percentage of cereals in arable<br />
crops in Poland is as high as over 70 %. However, the main reason for growing agricultural<br />
crops is the profits the<strong>ir</strong> production can generate.<br />
Farmers are rather unwilling to grow leguminous crops because of the unstable<br />
yields they produce. In wetter years, legumes produce fewer flowers and pods, do not<br />
mature at the same time and produce too much green matter. In contrast, leguminous<br />
plants growing in <strong>dr</strong>y years tend to <strong>dr</strong>y out, which means that they shed flower buds<br />
and pods. Apart from bad weather, other reasons for poor yields are mistakes made in<br />
241
the<strong>ir</strong> cultivation (wrong choice of soil, delayed sowing, number of seeds and depth of<br />
sowing, wrong cultivation treatments).<br />
Głowacki (2002) points to the fact that in Poland potential production intensity<br />
on farms is distinguished by measuring the contribution of labour-consuming crops<br />
and the actual intensity estimated as a value of outlays per unit of cropped farmland.<br />
According to Kopeć (1987), production intensity in agriculture should be defined as<br />
a combination of the level of live labour (man’s labour) and material outlays (seeds,<br />
fertilizers, plant protection preparations) per land unit. Krasowicz (2004) emphasises<br />
that economic analysis of costs enables farmers to choose the right production intensity.<br />
Bochniarz (1988), Księżak et al. (1998), Nalborczyk (1993) claim that seed yields are<br />
conditioned by a good selection of cultivars as much as the applied cultivation technology,<br />
which can offset loss in seed yield caused by unfavourable weather conditions<br />
during the growing season, a factor which often produces a strong effect on pea yields,<br />
as verified by other research (Szwejkowska, 2004).<br />
The aim of the present report has been to arrive at an economic evaluation of<br />
fungicide and insecticide <strong>dr</strong>essing preparations used in cultivation of pea as well as<br />
the yields of field pea obtained in Poland.<br />
Object, methods and conditions. Factors of the experiment:<br />
I – pea cultivars: edible, multipurpose varieties: ‘Brylant’ and ‘Wenus’; fodder<br />
cultivars: ‘Eureka’ and ‘Marych’.<br />
II – fungicide and insecticide <strong>dr</strong>essings:<br />
a. control – no seed <strong>dr</strong>essing,<br />
b. fungicide <strong>dr</strong>essings: Sarfun T 450 FS and Funaben T<br />
c. insecticide <strong>dr</strong>essing: SuperHomai 70 DS.<br />
The experiment was established on pseudo podsolic salty soil, formed from<br />
medium loam, classified as good wheat complex III a in the Polish soil classification<br />
system (based on results of experiments conducted by DEPARTMENT of<br />
AGROTECHNOLOGY and CROP MANAGEMENT). The soil was very abundant<br />
in phosphorus (P 2<br />
O 5<br />
), potassium (K 2<br />
O) and magnesium (Mg) and its reaction was 6.7.<br />
The preceding crops comprised cereals, with winter wheat being the immediate crop<br />
before pea. Mineral fertilization was performed in autumn, with the following rates<br />
of phosphorus and potassium applied: 40 kg P 2<br />
O 5<br />
/ha in the form of triple superphosphate<br />
(46 %) and 70 kg K 2<br />
O 5<br />
in the form of potassium salt (60 %). In spring, nitrogen<br />
fertilization was applied at 40 kg/ha in the form of ammonium nitrate (34 %). The<br />
autumn soil cultivation treatments were carried out using a cultivation aggregate. The<br />
spring treatments comprised smoothing and double harrowing. Seed material was<br />
<strong>dr</strong>essed with Sarfun T 450 FS DS and Funaben T at a rate of 400 g/<strong>100</strong> kg seeds for<br />
controlling black leg, root rots and various fungi. SuperHomai 70 DS, in the amount<br />
of 400 g / <strong>100</strong> kg seeds, was applied to prevent black leg, root rots, various species<br />
of fungi and to deter insects, especially pea aphid. In each year, pea seeds were sown<br />
in the 1st decade of April, at a spacing of 15 cm, using the following quantities of<br />
seeds per ha: 347 kg of cv. ‘Brylant’, 276 kg cv. ‘Wenus’, 220 kg cv. ‘Marych’ and<br />
369 kg cv. ‘Eureka’. The optimum plant stand was <strong>100</strong> emerging seeds/m 2 . Chemical<br />
protection of the pea plants consisted of Alfalon WP applied at 1.5 l/ha. After harvest,<br />
pea seeds were <strong>dr</strong>ied up to the moisture content of 14 %.<br />
242
Guidelines for the cost calculations. Analysis of production costs related to each<br />
pea cultivar was based on the results of a strict field experiment carried out in 2004–<br />
2005, at the Production and Experimental Station in Bałcyny near Ostróda, Poland.<br />
The experiment was conducted by the Cha<strong>ir</strong> of Agrotechnology and Crop Production<br />
Management of the University of Warmia and Mazury in Olsztyn. For all the calculations,<br />
gross prices of production means in 2008 were taken. Particular categories of<br />
costs and revenue were determined according to the following design:<br />
1. Value of production<br />
2. D<strong>ir</strong>ect costs<br />
3. D<strong>ir</strong>ect margin<br />
4. Ind<strong>ir</strong>ect costs<br />
5. Farm income<br />
6. Total costs<br />
7. D<strong>ir</strong>ect margin rate<br />
8. Revenue rate<br />
Labour, transport and general costs were not included in the calculation of the<br />
cultivation costs.<br />
Results. Costs of tractor and farm machinery work. The cost incurred by<br />
the use of a tractor was determined according to the machinery use costs calculation<br />
system worked out by the IBMER in Warsaw, which sets the following costs: depreciation,<br />
insurance, fuel, oils, repa<strong>ir</strong>s, maintenance, storage, etc. The length of time when<br />
a tractor (81 HP) had to be used was set as 800 hours/year; with 20 years of using a<br />
tractor, the cost of one labour hour was 57.39 Polish zloty. Unit costs for using tools<br />
and machines aggregated with a tractor were established according to the data supplied<br />
by the IBMER. Values of particular cultivation treatments include total hourly cost of<br />
using a tractor with a machine (Table 1).<br />
Table 1. Cost calculation of cultivation, plant protection and harvest<br />
1 lentelė. Žemės d<strong>ir</strong>bimo, augalų apsaugos <strong>ir</strong> derliaus nuėmimo išlaidų apskaičiavimas<br />
Unit cost of tractor Unit cost of machine Number of<br />
labour, Polish zloty labour, Polish zloty working<br />
ha -1<br />
Traktoriaus darbo<br />
valandos išlaidos,<br />
Lenkijos zlotais ha -1<br />
ha -1<br />
Mašinų darbo<br />
valandos išlaidos,<br />
Lenkijos zlotais ha -1<br />
hours<br />
Darbo<br />
valandų<br />
skaičius<br />
1 2 3 4 5<br />
Type of treatment<br />
Technologinė priemonė<br />
Plough skimming<br />
Arimas<br />
Cultivation aggregate +<br />
PK fertilization<br />
Kultivavimas +<br />
tręšimas PK trąšomis<br />
Harrowing<br />
Akėjimas<br />
N fertilization<br />
Tręšimas N<br />
57.39<br />
Value in<br />
Polish zloty<br />
Vertė<br />
Lenkijos<br />
zlotais<br />
6.37 2.40 72.68<br />
9.48 1.3 69.70<br />
2.01 0.85 59.10<br />
3.71 0.85 60.54<br />
243
Table 1 continued<br />
1 lentelės tęsinys<br />
1 2 3 4 5<br />
Pea sowing<br />
33.08 0.75 82.22<br />
Ž<strong>ir</strong>nių sėja<br />
Afalon spraying<br />
8.82 0.8 64.45<br />
Purškimas<br />
Pea harvest<br />
12.64 0.8 58.55<br />
Ž<strong>ir</strong>nių nuėmimas<br />
Pea trashing<br />
- 277.32 1.1 305.05<br />
Ž<strong>ir</strong>nių valymas<br />
In total / Iš viso 8.85 772.29<br />
Economic evaluation of field pea cultivation. The economic evaluation concerned<br />
three variants of field pea cultivation, which differed in the type of seed <strong>dr</strong>essings<br />
used to prevent plant diseases and pests. The economic evaluation of pea cultivation<br />
was based on the average seed yields obtained during the three years of the experiment.<br />
The calculations were expressed per 1 ha of pea plantation. The yields obtained in the<br />
course of the two-factor experiment were varied, depending on the cultivar of field<br />
pea and plant <strong>dr</strong>essing used (Table 2). The other factors did not vary.<br />
Table 2. Yields of all cultivars depending on seed <strong>dr</strong>essing (t∙ha -1 )<br />
2 lentelė. Visų veislių derliaus (t ha -1 ) priklausomumas nuo sėklų apdorojimo<br />
Seed <strong>dr</strong>essing<br />
Sėklų apdorojimas<br />
No seed <strong>dr</strong>essing<br />
Sėklos neapdorotos<br />
Cultivar<br />
Veislė<br />
‘Brylant’ ‘Wenus’ ‘Marych’ ‘Eureka’<br />
Average<br />
Vidurkis<br />
3.1 3.0 2.7 3.2 3.0<br />
Sarfun T 4.8 4.6 3.5 5.0 4.5<br />
Funaben T 4.6 4.5 3.5 4.9 4.4<br />
Super Homai 5.1 4.9 4.1 5.6 4.9<br />
Average<br />
Vidurkis<br />
4.4 4.2 3.5 4.7 -<br />
From the economic standpoint we find that both the value of the harvest and the<br />
d<strong>ir</strong>ect costs borne were dependent on crop intensity and the specific response of given<br />
crop variety to the applied production process. The calculations of costs incurred by<br />
the cultivation of all the field pea cultivars tested can be seen in Tables 3–6.<br />
244
Table 3. Cost calculation for growing edible pea ‘Brylant’ depending on a seed<br />
<strong>dr</strong>essing<br />
3 lentelė. ‘Brylant’ veislės ž<strong>ir</strong>nių auginimo išlaidų apskaičiavimas atsižvelgiant į sėklų<br />
apdorojimo būdą<br />
Specification<br />
Detalizavimas<br />
No seed <strong>dr</strong>essing<br />
Sėklos neapdorotos<br />
Type of seed <strong>dr</strong>essing<br />
Sėklų apdorojimas<br />
Sarfun<br />
T 450 FS<br />
Funaben T SuperHomai<br />
70 DS<br />
1 2 3 4 5<br />
Production value, in total Produkcijos<br />
5 000.00 7 380.00 7 <strong>100</strong>.00 7 800.00<br />
vertė, iš viso<br />
Product value<br />
4 340.00 6 720.00 6 440.00 7 140.00<br />
Produktų vertė<br />
By-products value<br />
0 0 0 0<br />
Šalutinių produktų vertė<br />
Seed material subsidy<br />
160.00 160.00 160.00 160.00<br />
Subsidija sėklinei medžiagai<br />
D<strong>ir</strong>ect subsidy<br />
500.00 500.00 500.00 500.00<br />
Tiesioginiai asignavimai<br />
Production costs per 1 ha of pea plantation<br />
Produkcijos išlaidos 1 ha ž<strong>ir</strong>nių pasėlio<br />
D<strong>ir</strong>ect costs, in total<br />
1 389.23 1 434.35 1 441.35 1 562.03<br />
Tiesioginės išlaidos, iš viso<br />
Seed material (347 kg)<br />
867.50 867.50 867.50 867.50<br />
Sėklos<br />
Mineral fertilization:<br />
444.33 444.33 444.33 444.33<br />
Tręšimas mineralinėmis trąšomis<br />
Ammonium nitrate (117 kg/ha) 138.10 138.10 138.10 138.10<br />
Amonio nitratas<br />
Triple superphosphate (87 kg/ha) 148.21 148.21 148.21 148.21<br />
Trigubas superfosfatas<br />
Potassium salt (117 kg /ha) 158.02 158.02 158.02 158.02<br />
Kalio <strong>dr</strong>uska<br />
Organic fertilization<br />
- - - -<br />
Tręšimas organinėmis trąšomis<br />
Crop protection<br />
77.40 122.52 129.52 250.20<br />
Augalų apsauga<br />
Afalon WP (1.5l/ha) 77.40 77.40 77.40 77.40<br />
Sarfun T 450 FS (1.39 kg/ha) - 45.12 – -<br />
Funaben T (1.39 kg/ha) - - 52.12 -<br />
SuperHomai 70 DS (1.39 kg/ha) - - - 250.20<br />
D<strong>ir</strong>ect margin<br />
3 610.77 5 945.65 5 658.65 6 237.97<br />
Tiesioginis pelnas<br />
D<strong>ir</strong>ect costs, in total<br />
Tiesioginės išlaidos, iš viso<br />
858.29 858.29 858.29 858.29<br />
245
Table 3 continued<br />
3 lentelės tęsinys<br />
Services:<br />
Aptarnavimas<br />
Tractor and machinery labour<br />
Traktoriaus <strong>ir</strong> mašinų darbas<br />
Combine labour<br />
Kombaino darbas<br />
Farm tax<br />
Ūkio mokesčiai<br />
Total costs per 1 ha<br />
Iš viso išlaidų 1 ha<br />
Farm income<br />
Ūkio pajamos<br />
D<strong>ir</strong>ect margin rate<br />
Tiesioginis pelningumas<br />
Farm income rate<br />
Ūkio rentabilumas<br />
1 2 3 4 5<br />
- - - -<br />
467.24 467.24 467.24 467.24<br />
305.05 305.05 305.05 305.05<br />
86.00 86.00 86.00 86.00<br />
2 247.49 2 292.64 2 299.64 2 420.32<br />
2 752.51 5 087.36 4 800.36 5 379.68<br />
72.22 80.56 79.70 79.97<br />
55.05 68.93 67.61 68.97<br />
Table 4. Cost calculation for growing edible pea ‘Wenus’ depending on a seed<br />
<strong>dr</strong>essing<br />
4 lentelė. ‘Wenus’ veislės ž<strong>ir</strong>nių auginimo išlaidų apskaičiavimas atsižvelgiant į sėklų<br />
apdorojimo būdą<br />
Specification<br />
Detalizavimas<br />
no seed <strong>dr</strong>essing<br />
sėklos neapdorotos<br />
246<br />
Type of seed <strong>dr</strong>essing<br />
Sėklų apdorojimas<br />
Sarfun T<br />
450 FS<br />
Funaben T SuperHomai<br />
70 DS<br />
1 2 3 4 5<br />
Production value, in total<br />
5 860.00 7 <strong>100</strong>.00 6 960.00 7 520.00<br />
Produkcijos vertė, iš viso<br />
Product value<br />
4 200.00 6 440.00 6 300.00 6 860.00<br />
Produktų vertė<br />
By-products value<br />
- - - -<br />
Šalutinių produktų vertė<br />
Seed material subsidy<br />
160.00 160.00 160.00 160.00<br />
Subsidija sėklinei medžiagai<br />
D<strong>ir</strong>ect subsidy<br />
500.00 500.00 500.00 500.00<br />
Tiesioginiai asignavimai<br />
Production costs per 1 ha pea plantation<br />
Produkcijos išlaidos 1 ha ž<strong>ir</strong>nių pasėlio<br />
D<strong>ir</strong>ect costs, in total<br />
Tiesioginės išlaidos, iš viso 1 221.54 1 266.66 1 273.66 1 394.34<br />
Seed material (276 kg)<br />
690.00 690.00 690.00 690.00<br />
Sėklos<br />
Mineral fertilization<br />
Tręšimas mineralinėmis trąšomis<br />
454.14 454.14 454.14 454.14
Table 4 continued<br />
4 lentelės tęsinys<br />
Organic fertilization<br />
Tręšimas organinėmis trąšomis<br />
Crop protection<br />
Augalų apsauga<br />
D<strong>ir</strong>ect margin<br />
Tiesioginis pelnas<br />
D<strong>ir</strong>ect costs, in total<br />
Tiesioginės išlaidos, iš viso<br />
Total costs per 1 ha<br />
Iš viso išlaidų 1 ha<br />
Farm income<br />
Ūkio pajamos<br />
D<strong>ir</strong>ect margin rate<br />
Tiesioginis pelningumas<br />
Farm income rate<br />
Ūkio rentabilumas<br />
1 2 3 4 5<br />
- - - -<br />
77.40 122.52 129.52 250.20<br />
4 638.46 5 833.34 5 686.34 6 125.66<br />
858.29 858.29 858.29 858.29<br />
2 079.83 2 124.95 2 131.92 2 252.63<br />
3 780.17 4 975.05 4 828.05 5 267.37<br />
79.15 82.16 81.70 81.46<br />
64.51 70.01 69.37 70.04<br />
Table 5. Cost calculation for growing edible pea ‘Marych’ depending on a seed<br />
<strong>dr</strong>essing<br />
5 lentelė. ‘Marych’ veislės ž<strong>ir</strong>nių auginimo išlaidų apskaičiavimas atsižvelgiant į sėklų<br />
apdorojimo būdą<br />
Specification<br />
Detalizavimas<br />
No seed <strong>dr</strong>essing<br />
Sėklos neapdorotos<br />
Type of seed <strong>dr</strong>essing<br />
Sėklų apdorojimas<br />
Sarfun T<br />
450 FS<br />
Funaben T SuperHomai<br />
70 DS<br />
1 2 3 4 5<br />
Production value, in total Produkcijos<br />
2 901.00 3 656.00 3 656.00 4 063.00<br />
vertė, iš viso<br />
Product value<br />
2 241.00 2 905.00 2 905.00 3 403.00<br />
Produktų vertė<br />
By-products value<br />
- - - -<br />
Šalutinių produktų vertė<br />
Seed material subsidy<br />
160.00 160.00 160.00 160.00<br />
Subsidija sėklinei medžiagai<br />
D<strong>ir</strong>ect subsidy<br />
500.00 500.00 500.00 500.00<br />
Tiesioginiai asignavimai<br />
Production costs per 1 ha pea plantation<br />
Produkcijai išlaidos 1 ha ž<strong>ir</strong>nių pasėlio<br />
D<strong>ir</strong>ect costs, in total<br />
795.54 840.66 847.66 968.34<br />
Tiesioginės išlaidos, iš viso<br />
Seed material (220 kg)<br />
264.00 264.00 264.00 264.00<br />
Sėklos<br />
Mineral fertilization<br />
Tręšimas mineralinėmis trąšomis<br />
454.14 454.14 454.14 454.14<br />
247
Table 5 continued<br />
5 lentelės tęsinys<br />
Organic fertilization<br />
Tręšimas organinėmis trąšomis<br />
Crop protection<br />
Augalų apsauga<br />
D<strong>ir</strong>ect margin:<br />
Tiesioginis pelnas<br />
D<strong>ir</strong>ect costs in total<br />
Tiesioginės išlaidos, iš viso<br />
Total costs per 1 ha<br />
Iš viso išlaidų 1 ha<br />
Farm income<br />
Ūkio pajamos<br />
D<strong>ir</strong>ect margin rate<br />
Tiesioginis pelningumas<br />
Farm income rate<br />
Ūkio rentabilumas<br />
1 2 3 4 5<br />
- - - -<br />
77.40 122.52 129.52 250.20<br />
2 105.46 2 815.34 2 808.34 3 094.66<br />
858.29 858.29 858.29 858.29<br />
1 653.83 1 698.95 1 705.95 1 826.63<br />
1 603.37 1 957.05 1 950.05 2 236.37<br />
72.58 77.01 76.81 76.17<br />
42.99 53.53 53.34 55.04<br />
Table 6. Cost calculation for growing edible pea ‘Eureka’ depending on a seed<br />
<strong>dr</strong>essing<br />
6 lentelė. ‘Brylant’ veislės ž<strong>ir</strong>nių auginimo išlaidų apskaičiavimas atsižvelgiant į sėklų<br />
apdorojimo būdą<br />
Specification<br />
Detalizavimas<br />
No seed <strong>dr</strong>essing<br />
Sėklos neapdorotos<br />
Type of seed <strong>dr</strong>essing<br />
Sėklų apdorojimas<br />
Sarfun<br />
T 450 FS<br />
Funaben T SuperHomai<br />
70 DS<br />
1 2 3 4 5<br />
Production value, in total<br />
3 316.00 4 810.00 4 727.00 5 308.00<br />
Produkcijos vertė, iš viso<br />
Product value<br />
2 656.00 4 150.00 4 067.00 4 648.00<br />
Produktų vertė<br />
By-products value<br />
- - - -<br />
Šalutinių produktų vertė<br />
Seed material subsidy<br />
160.00 160.00 160.00 160.00<br />
Subsidija sėklinei medžiagai<br />
D<strong>ir</strong>ect subsidy<br />
500.00 500.00 500.00 500.00<br />
Tiesioginiai asignavimai<br />
Production costs per 1 ha pea plantation<br />
Produkcijos išlaidos 1 ha ž<strong>ir</strong>nių pasėlio<br />
D<strong>ir</strong>ect costs, in total<br />
854.34 899.46 906.46 1 027.14<br />
Tiesioginės išlaidos, iš viso<br />
Seed material (220 kg)<br />
322.80 322.80 322.80 322.80<br />
Sėklos<br />
Mineral fertilization<br />
Tręšimas mineralinėmis trąšomis<br />
454.14 454.14 454.14 454.14<br />
248
Table 6 continued<br />
6 lentelės tęsinys<br />
Organic fertilization<br />
Tręšimas organinėmis trąšomis<br />
Crop protection<br />
Augalų apsauga<br />
D<strong>ir</strong>ect margin:<br />
Tiesioginis pelnas<br />
D<strong>ir</strong>ect costs in total<br />
Tiesioginės išlaidos, iš viso<br />
Total costs per 1 ha<br />
Iš viso išlaidų 1 ha<br />
Farm income<br />
Ūkio pajamos<br />
D<strong>ir</strong>ect margin rate<br />
Tiesioginis pelningumas<br />
Farm income rate<br />
Ūkio rentabilumas<br />
1 2 3 4 5<br />
- - - -<br />
77.40 122.52 129.52 250.20<br />
2 461.66 3 910.54 3 820.54 4 280.86<br />
858.29 858.29 858.29 858.29<br />
1 712.63 1 757.75 1 764.75 1 885.43<br />
1 603.37 3 052.25 2 962.25 3 422.00<br />
74.24 81.30 80.82 80.65<br />
48.35 63.46 62.67 64.47<br />
Table 7. Unit cost of production, zloty/<strong>100</strong> kg<br />
7 lentelė. Produkcijos vieneto gamybos išlaidos, zlotais/<strong>100</strong> kg<br />
Specification<br />
Sėklų apdorojimas<br />
Cultivar<br />
Veislė<br />
‘Brylant’ ‘Wenus’ ‘Marych’ ‘Eureka’<br />
average<br />
vidurkis<br />
72.50 69.33 61.25 53.52 64.15<br />
No seed <strong>dr</strong>essing<br />
Sėklos neapdorotos<br />
Sarfun T 47.76 46.19 48.54 35.16 44.41<br />
Funaben T 49.99 47.38 48.74 36.02 45.53<br />
Super Homai 47.46 45.97 44.55 33.67 42.91<br />
Average<br />
Vidurkis<br />
54.43 52.22 50.77 39.59 -<br />
Discussion. Jasińska and Kotecki (1993) as well as Nalborczyk (1993) point to the<br />
fact that yield volumes depend mainly on a crop cultivar, climatic conditions and proper<br />
farming technology. Bangerth (1989), on the other hand, claims that proper supply of<br />
nutrients and water, next to the plant hormonal economy, are the major factors which<br />
determine the number of set flowers, and this in turn conditions the yield of seeds.<br />
Klepacki (1990) suggests that a choice and implementation of a particular<br />
cultivation technology should be perceived as a decision, which will determine the<br />
economic result of cultivation as well as the quality and quantity of yields obtained.<br />
Additionally, he notices that it is difficult to choose the right cultivation technological<br />
regime as the ultimate result of agricultural production depends also on factors, which<br />
are outside man’s control, such as env<strong>ir</strong>onmental conditions, including the weather.<br />
Kuś (1999) points to the fact that, apart from the agricultural effects produced by an<br />
applied mineral fertilization regime or other industrial production means, the choice<br />
249
of an appropriate cultivation technology is conditioned by economic efficiency. The<br />
aim of intensive cultivation techniques is to maximize yields and profits while possible<br />
adverse effects on env<strong>ir</strong>onment caused by excessive use of industrial production<br />
means are often neglected. Masten et al. (1991), Księżak et al. (1998), Borówczak<br />
and Grześ (2005) as well as Kuś (1999) raise the point that a comparative analysis of<br />
the use of different seed <strong>dr</strong>essing preparations proves that higher outlays and costs<br />
associated with a high-input cultivation technology are less efficient than more economical<br />
techniques. The present study has demonstrated that higher costs incurred by<br />
the seed <strong>dr</strong>essing treatments to all the test pea cultivars have brought about increased<br />
economic value of the yields obtained from the objects treated with the fungicide seed<br />
<strong>dr</strong>essing SuperHomai 70 DS. Better economic results (as a result of using the seed<br />
<strong>dr</strong>essing preparations) were obtained in the production of pea seeds from the objects<br />
treated with the fungicide seed <strong>dr</strong>essing Homai 70 DS compared to those receiving<br />
Sarfun T 450 FS and Funaben T. Regarding the multipurpose cultivars, the highest<br />
d<strong>ir</strong>ect margin was attained by cv. ‘Brylant’, where it was 72 % higher than the control.<br />
This cultivar, when treated with the seed <strong>dr</strong>essing Sarfun T 450 FS, reached the d<strong>ir</strong>ect<br />
margin 65 % higher than the control. As for the field cultivars, the d<strong>ir</strong>ect margin attained<br />
the highest value for cv. ‘Eureka’, where it equaled 4,280.86 Polish zloty, i.e. 74 %<br />
more than the control. Cultivar ‘Marych’ generated a much lower d<strong>ir</strong>ect margin (47 %<br />
more than the control). These results should suffice to suggest that any seed <strong>dr</strong>essing<br />
is recommendable, with SuperHomai 70 DS being the most economically viable. As<br />
regards the farm income, the divergences were similar, which can be attributed to the<br />
identical values of the d<strong>ir</strong>ect costs (Tables 3–6).<br />
The calculated rates of the d<strong>ir</strong>ect margin and farm income give a slightly different<br />
image, as they take into account the relations between the value of revenue and<br />
margin versus the value of the production output obtained. It can be said that the rates<br />
of d<strong>ir</strong>ect margin for all the seed <strong>dr</strong>essings are rather uniform, with Sarfun T 450 FS<br />
being slightly more advantageous. The rate of the farm income tended to be more<br />
advantageous when SuperHomai 70 DS had been applied, even though the differences<br />
were very small.<br />
Additional application of plant protection chemicals, along with the seed <strong>dr</strong>essing<br />
SuperHomai 70 DS, made it possible to produce 1 dt o pea seeds at the lowest costs<br />
(Table 7). The average lowest costs of producing 1 dt of pea seeds was 42.91 Polish<br />
zloty/dt, being over 33 % lower that the average unit cost of obtaining model yield.<br />
The lowest cost was generated when growing cv. ‘Eureka’ (33.67 Polish zloty/dt),<br />
being 37 % lower than the control unit cost. The highest unit cost occurred for cv.<br />
Brylant (over 72 Polish zloty/dt) under the control conditions. This cost was lowered<br />
by about 37 % when a seed <strong>dr</strong>essing preparation had been used.<br />
Conclusions. 1. Any of the tested crop protection measures give notable economic<br />
profits, such as lower unit costs of making a product and higher profitability per 1 ha<br />
of field pea plantation.<br />
2. There are large differences between the test seed <strong>dr</strong>essing preparations, which<br />
are reflected by the economic results obtained. The best results are achieved when<br />
SuperHomai 70 DS is used – all the cultivars responded to this preparation by rising<br />
yields, which generated higher production revenue. Besides, the same seed <strong>dr</strong>essing<br />
gave the lowest unit cost of using per 1 dt of product.<br />
250
3. The two seed <strong>dr</strong>essings applied to prevent plant diseases gave similar economic<br />
effects, although Sarfun T 450 FS proved to be slightly more efficient than Funaben<br />
T, except when applied to cv. ‘Wenus’.<br />
4. The study demonstrated cultivar-related differences in the response of pea<br />
plants to the test seed <strong>dr</strong>essing chemicals. As for the multipurpose pea cultivars, the<br />
value of generated production was slightly higher than in the case of cv. ‘Brylant’.<br />
Differences between the fodder varieties were larger, with cv. ‘Eureka’ producing<br />
better economic results.<br />
5. Application of more effective although not necessarily less expensive seed<br />
<strong>dr</strong>essings (for example SuperHomai 70 DS) enables farmers to reduce costs in the<br />
general production value from 45 % to 31 % in the case of cv. ‘Brylant’, and from<br />
51 % to 35 % for cv. ‘Eureka’. The differences observed for the other cultivars did<br />
not exceed 10 %.<br />
6. Pea cultivation, due to low pea seed yields, is not very popular in Poland. This<br />
means that good crop protection measures should be introduced in order to enhance<br />
pea yields as well as to reduce unit costs. These are essential objectives as the costs of<br />
pea production in Poland are several-fold higher than prices of imported pea seeds.<br />
Gauta 2008 11 25<br />
Parengta spausdinti 2008 12 03<br />
References<br />
1. Bangreth F. 1989. Dominance among fruits/sinks and the search for correlative<br />
signal. Phisiol. Plant., 76: 608–614.<br />
2. Bochniarz J. 1988. Technologia produkcji nasion grochu i sposoby ich wykorzystania<br />
na cele paszowe. Instrukcja W<strong>dr</strong>ożeniowa – Instytut Uprawy Nawożenia i<br />
Gleboznawstwa 147/88. IUNG, Puławy: 82–96.<br />
3. Borówczak F., Grześ S. 2005. Produkcyjne i ekonomiczne efekty różnej intensywności<br />
uprawy grochu siewnego. Mat. Konf. “Efektywne i bezpieczne technologie<br />
produkcji roślinnej”, IUNG, Puławy: 151–152.<br />
4. Głowacki M. 2002. Regionalne zróżnicowanie intensywności rolnictwa w<br />
Polsce. Pam. Puł., 130(I): 213–221.<br />
5. Jasińska Z., Kotecki A. 1993. Rośliny strączkowe. PWN, Warszawa.<br />
6. Klepacki B. 1990. Organizacyjne i ekonomiczne uwarunkowania postępu technologicznego<br />
w gospodarstwach indywidualnych. SGGW, Warszawa.<br />
7. Kopeć B. 1987. Intensywność organizacji w rolnictwie polskim w latach 1960–<br />
1980. Rocz. Nauk. Rol., 84 G(1): 7–28.<br />
8. Krasowicz S., 2004. Znaczenie oceny ekonomicznej w badaniach rolniczych.<br />
Stow. Ekonom. Rol. i Agrobiznesu. Rocz. Nauk.VI(5): 65–70.<br />
9. Księżak J., Lenartowicz W., Ufnowska J. 1998. Efektywność ekonomiczna wybranych<br />
technologii produkcji nasion grochu. Rocz. AR Poznań, Rolnictwo, 52:<br />
5–11.<br />
10. Kuś J. 1999. Porównanie różnych systemów produkcji roślinnej (konwencjonalny,<br />
integrowany i ekologiczny). IUNG, Puławy: 28–56.<br />
251
11. Masten S., Meehan J., Snyder E. 1991. The Cost of organization. Journal of Law,<br />
Economics and Organization, 7: 1–26.<br />
12. Nalborczyk E. 1993. Biologiczne uwarunkowania produktywności roślin strączkowych.<br />
Fragm. Agron., 4: 147–150.<br />
13. Szwejkowska B. 2004. Wpływ sposobu uprawy na plonowanie grochu siewnego.<br />
Fragm. Agronom., 3(83): 121–126.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. MOKSLO DARBAI. 2008. 27(4).<br />
Ž<strong>ir</strong>nių auginimo metodų ekonominių aspektų įvertinimas<br />
B. Szwejkowska, T. Winnicki, P. Duchovskis<br />
Santrauka<br />
Straipsnyje analizuojamos įva<strong>ir</strong>ių ž<strong>ir</strong>nių veislių auginimo išlaidos, atsižvelgiant į sėklų<br />
apdorojimą insekticidais <strong>ir</strong> fungicidais. Rezultatai rodo, kad sk<strong>ir</strong>tingų veislių ž<strong>ir</strong>niai nevienodai<br />
reaguoja į sėklų apdorojimą pesticidais. Sėklų beicavimo išlaidų mažinimas neleis ūkininkams<br />
labai sumažinti galutinės produkcijos gamybos kaštų. Ž<strong>ir</strong>nių auginimas Lenkijoje nėra populiarus<br />
dėl mažo derlingumo. Gera augalų apsauga turi didinti ž<strong>ir</strong>nių produktyvumą <strong>ir</strong> mažinti produkcijos<br />
vieneto gamybos išlaidas. Vis dėlto ž<strong>ir</strong>nių auginimo išlaidos Lenkijoje yra didesnės nei importuotų<br />
ž<strong>ir</strong>nių kaina. Pateikti išlaidų skaičiavimai padeda augintojams siekti geresnių finansinių rezultatų.<br />
Reikšminiai žodžiai: išlaidos, pelningumas, sėklų apdorojimas, ž<strong>ir</strong>niai.<br />
252
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Herbicidų įtaka p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių produktyvumui<br />
<strong>ir</strong> žaliavos kokybei<br />
Danguolė Kavaliauskaitė, Edita Dambrauskienė,<br />
Vytautas Zalatorius, Pranas Viškelis<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, LT-54333 Babtai, Kauno r.,<br />
el. paštas: d.kavaliauskaite@lsdi.lt<br />
2007 m. Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute buvo atlikti herbicidų Lontrelo<br />
(v. m. klop<strong>ir</strong>alidas 300 g l -1 ) <strong>ir</strong> Fiuzilado forte (v. m. fluazifo-p-butilas 150 g l -1 ) veiksmingumo<br />
bandymai p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių pasėlyje.<br />
Tyrimų metais herbicidas Lontrelas veiksmingai mažino vienamečių dviskilčių piktžolių<br />
skaičių. Efektyviausiai vienamečių dviskilčių piktžolių skaičių p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių<br />
pasėlyje sumažino Lontrelo 0,5 l ha -1 norma: piktžolių skaičius pasėlyje sumažėjo 75,3 %.<br />
Jautriausios piktžolės buvo: bekvapis šunramunis (Matricaria inodora L.), rausvažiedė notrelė<br />
(Lamium purpureum L.), smulkiažiedė galinsoga (Galinsoga parviflora Cav.), daržinė<br />
žliūgė (Stellaria media L.), d<strong>ir</strong>vinė veronika (Veronika arvensis L.) <strong>ir</strong> paprastoji žilė (Senecio<br />
vulgares L.). Herbicidas Fiuziladas forte (v. m. fluazifo-p-butilas 150 g l -1 ) iš esmės sumažino<br />
paprastųjų rietmenių (Echichloa crus-galli L.) skaičių p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių pasėlyje.<br />
Fiuzilado forte 1,5 <strong>ir</strong> 2,0 l ha -1 normos buvo iš esmės veiksmingesnės už 1,0 l ha -1 normą<br />
naikinant paprastąsias rietmenes p<strong>ir</strong>mamečių čiobrelių pasėlyje.<br />
P<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių žalios masės derlius iš esmės nepakito. Ben<strong>dr</strong>o cukrų<br />
kiekio, askorbo rūgšties, t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų, nitratų, sausųjų medžiagų <strong>ir</strong> eterinių aliejų<br />
kiekis p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių vaistinėje žaliavoje iš esmės nesumažėjo.<br />
Reikšminiai žodžiai: herbicidai, pesticidų likučiai, piktžolės, vaistinis čiobrelis, žaliavos<br />
kokybė.<br />
Įvadas. Lietuvoje yra palankios sąlygos auginti vaistažoles pramoniniu būdu <strong>ir</strong><br />
plėsti jų plotus (Viškelis <strong>ir</strong> kt., 2003). Versliniuose laukuose, kur auginamų vaistažolių<br />
plotai siekia kelis hektarus <strong>ir</strong> daugiau, sunku apsieiti be cheminės apsaugos. Dėl<br />
moksliniais tyrimais pagrįstų darbų stokos vaistažolių augintojams <strong>ir</strong> perd<strong>ir</strong>bėjams<br />
kyla problemų, nes vaistinių <strong>ir</strong> aromatinių augalų žaliavos kokybei keliami dideli<br />
reikalavimai. Dažnai tenka remtis užsienio šalių tyrėjų mokslo darbais <strong>ir</strong> jų sukaupta<br />
pat<strong>ir</strong>timi, nes mūsų šalyje tokių darbų mažai. Pastaruoju metu Lietuvos sodininkystės<br />
<strong>ir</strong> daržininkystės instituto bazėje atliekami mokslo t<strong>ir</strong>iamieji darbai, nagrinėjantys pramoninio<br />
vaistinių <strong>ir</strong> aromatinių augalų auginimo aktualijas (Dambrauskienė, 2008).<br />
Vaistiniai čiobreliai gerai žinomi farmacijos pramonėje, todėl jų žaliava visada<br />
paklausi. Šie vertingų gydomųjų savybių turintys augalai turi <strong>ir</strong> augintojams nepalankų<br />
253
trūkumą: kadangi jie yra daugiamečiai puskrūmiai, išaugina nedaug žalios masės<br />
(Baranauskienė <strong>ir</strong> kt., 2003). Siekiant padidinti šių augalų produktyvumą, taikomos<br />
intensyvios auginimo technologijos, optimizuojama vaistinių čiobrelių mineralinė<br />
mityba, naikinamos piktžolės (Dambrauskienė, 1999; Kavaliauskaitė <strong>ir</strong> kt., 2008,<br />
Дамбраускене <strong>ir</strong> kt., 2008).<br />
Daugelio Vakarų Europos šalių vaistažolių plantacijose nerekomenduojama<br />
naudoti jokių pesticidų, tačiau kaimyninėse panašaus klimato <strong>ir</strong> ūkinės situacijos<br />
šalyse kai kurių vaistinių augalų plantacijos herbicidais yra purškiamos. Vaistiniai<br />
čiobreliai – vieni tokių augalų. Herbicidais jų pasėliai purškiami p<strong>ir</strong>maisiais auginimo<br />
metais. Manoma, kad tuo laikotarpiu panaudoti herbicidai neigiamos įtakos vaistinės<br />
žaliavos vidinei kokybei neturės (vaistiniai čiobreliai yra daugiamečiai augalai, jų<br />
antžeminė dalis vaistinei žaliavai ruošti pradedama pjauti dažniausiai tik nuo antrųjų<br />
augimo metų).<br />
Vaistinių čiobrelių pasėliuose tinkami naudoti herbicidai yra šie: Stompas,<br />
Fiuziladas forte <strong>ir</strong> Lontrelas.<br />
Herbicidas Stompas (v. m. pendimetalinas 330 g l -1 ) tinkamas naudoti prieš<br />
sodinant vaistinius čiobrelius. Tai sisteminio atrankinio veikimo herbicidas, kuriam<br />
jautrios vienametės vienaskiltės <strong>ir</strong> vienametės dviskiltės piktžolės. Varpinėms piktžolėms<br />
naikinti p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių pasėliuose tinka herbicidas Fiuziladas<br />
forte (v. m. fluazifo-p-butilas 150 g l -1 ). Tai atrankinio veikimo sisteminis herbicidas,<br />
kuriam jautrūs paprastieji varpučiai, paprastosios rietmenės, d<strong>ir</strong>vinės smilguolės, šerytės<br />
<strong>ir</strong> tuščiosios avižos. Juo galima purkšti vaistinių čiobrelių p<strong>ir</strong>mųjų vegetacijos<br />
metų pasėlius, kai piktžolės turi 2–4 lapelius. Herbicidas Lontrelas (v. m. klop<strong>ir</strong>alidas<br />
300 g l -1 ) – sisteminis herbicidas, į augalus patenkantis per lapus <strong>ir</strong> šaknis. Jam yra<br />
jautrios ne tik vienametės dviskiltės piktžolės – ramunės, rūgčiai, paprastosios žilės,<br />
smulkiažiedės galinsogos, juodosios kiauliauogės, bet <strong>ir</strong> daugiametės dviskiltės – d<strong>ir</strong>vinės<br />
usnys, d<strong>ir</strong>vinės pienės, paprastieji kiečiai, kiaulpienės.<br />
Darbo tikslas – įvertinti herbicidų Lontrelo <strong>ir</strong> Fiuzilado forte efektyvumą pramoniniuose<br />
vaistinių čiobrelių laukuose <strong>ir</strong> jų įtaką čiobrelių žaliavos kokybei.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. P<strong>ir</strong>mamečiai vaistiniai čiobreliai į bandymų<br />
lauką pasodinti daigų sodinamąja p<strong>ir</strong>mąjį b<strong>ir</strong>želio dešimtadienį 70 × 30 cm atstumais.<br />
Augalų priešsėlis – juodasis pūdymas. D<strong>ir</strong>vožemis – priesmėlis ant lengvo priemolio<br />
karbonatingasis sekliai glėjiškas išplautžemis (IDg 8-k, / Calc(ar)i – Epihypogleyc<br />
Luvisolls – LVg-p w cc). Armuo – 22–25 cm storio, mažai humusingas (1,58 %), neutralus<br />
(pH KCL<br />
7,0). Apskaitinio laukelio plotas – 8,4 m 2 (ilgis – 6 m, plotis – 1,4 m).<br />
Bandymo variantai kartoti po tris kartus. Laukeliai pakartojimuose išdėstyti randomizuotai.<br />
Atlikti du herbicidų veiksmingumo p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių pasėliuose<br />
tyrimai. Herbicidai buvo purkšti pagal schemas:<br />
I. Herbicido Lontrelo veiksmingumo p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių pasėliuose<br />
tyrimas<br />
1. Nepurkšta (ravėta)<br />
2. Lontrelas 0,1 l ha -1<br />
3. Lontrelas 0,2 l ha -1<br />
4. Lontrelas 0,3 l ha -1<br />
254
II. Herbicido Fiuzilado forte veiksmingumo p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių pasėliuose<br />
tyrimai<br />
1. Nepurkšta (ravėta)<br />
2. Fiuziladas forte 1,0 l ha -1<br />
3. Fiuziladas forte 1,5 l ha -1<br />
4. Fiuziladas forte 2,0 l ha -1 .<br />
Piktžolių rūšinė sudėtis nustatyta kiekvieno laukelio 4 vietose, 0,25 m -2 ploteliuose,<br />
einant įstrižai lauko, po purškimo herbicidais praėjus 14 dienų.<br />
P<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių derlius nuimtas p<strong>ir</strong>mąjį spalio dešimtadienį.<br />
Augalų cheminė sudėtis nustatyta t<strong>ir</strong>iant šviežią žaliavą Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong><br />
daržininkystės instituto Biochemijos <strong>ir</strong> technologijos laboratorijoje. Pjauta čiobreliams<br />
masiškai žydint. Eteriniai aliejai nustatyti hi<strong>dr</strong>odistiliacijos metodu Clevengerio tipo<br />
aparatu, ben<strong>dr</strong>as cukrų kiekis – Bertrano metodu (AOAC, 1990), t<strong>ir</strong>pios sausosios<br />
medžiagos – refraktometru, askorbo rūgštis – titruojant 2,6-dichlorfenolindofenolio<br />
natrio <strong>dr</strong>uskos t<strong>ir</strong>palu (Epмaкoв, 1987), nitratai – potenciometriškai jonoselektyviu<br />
elektrodu (Metodiniai nurodymai, 1990). Herbicidų likučių kiekis nustatytas Lietuvos<br />
žemd<strong>ir</strong>bystės instituto Agrocheminių tyrimų centre. Tyrimų duomenys statistiškai<br />
įvertinti ANOVA programa (Tarakanovas, Raudonius, 2003).<br />
Rezultatai. Visuose p<strong>ir</strong>mamečių čiobrelių laukeliuose, nupurškus herbicidais,<br />
vienamečių dviskilčių piktžolių skaičius, palyginti su nepurkštais laukeliais, sumažėjo<br />
iš esmės. Mažiausiai (66,4 %) piktžolių žuvo po sėjos išpurškus Lontrelo 0,1 l ha -1<br />
normą. Lontrelo 0,3 l ha -1 norma buvo labai veiksminga: žuvo 69,2 % vienamečių<br />
dviskilčių piktžolių. Efektyviausiai vienamečių dviskilčių piktžolių skaičių mažino<br />
(net 75,3 %) Lontrelo 0,5 l ha -1 norma (1 lentelė).<br />
1 lentelė. Herbicido Lontrelo įtaka piktžolių skaičiui p<strong>ir</strong>mamečių čiobrelių pasėlyje<br />
Table 1. Influence of herbicide Lontrel on weed number in the crop of f<strong>ir</strong>st year thyme<br />
Variantai<br />
Variants<br />
Nepurkšta (ravėta)<br />
Unsprayed (weeded)<br />
Ben<strong>dr</strong>as piktžolių<br />
skaičius, vnt. m -2<br />
Total weed number,<br />
unt. m -2<br />
255<br />
Babtai, 2007 m.<br />
Vienametės dviskiltės piktžolės<br />
Annual dicotyledonus weeds<br />
vnt. m -2<br />
unt. m -2<br />
sumažėjo<br />
decreased, %<br />
45,0 36,5 -<br />
Lontrelas 0,1 l ha -1 12,75* 12,25* 66,4<br />
Lontrelas 0,3 l ha -1 11,75* 11,25* 69,2<br />
Lontrelas 0,5 l ha -1 15,0* 9,0* 75,3<br />
* iš esmės mažiau negu nepurkštame variante (R 05<br />
)<br />
* essentially less than in unsprayed variant (LSD 05<br />
)<br />
Tyrimų metais p<strong>ir</strong>mamečių čiobrelių pasėlyje vyravo šios vienamečių dviskilčių<br />
piktžolių rūšys: bekvapis šunramunis (Matricaria inodora L.), trikertė žvaginė<br />
(Capsella bursa-pastoris L.), rausvažiedė notrelė (Lamium purpureum L.), smulkiažiedė
galinsoga (Galinsoga parviflora Cav.), daržinė žliūgė (Stellaria media L.), d<strong>ir</strong>vinė<br />
veronika (Veronika arvensis L.) <strong>ir</strong> paprastoji žilė (Senecio vulgares L.). Jautriausios<br />
visoms herbicido Lontrelo t<strong>ir</strong>toms normoms buvo r. notrelė, b. šunramunis, d. veronika<br />
<strong>ir</strong> s. galinsoga. P. žilė labai jautri buvo 0,3 <strong>ir</strong> 0,5 l ha -1 normoms: šių piktžolių skaičius<br />
pasėlyje sumažėjo atitinkamai 94 <strong>ir</strong> <strong>100</strong> %. D. žliūgė labai jautri buvo tik didžiausiai<br />
(0,5 l ha -1 ) Lontrelo normai: šių piktžolių skaičius pasėlyje sumažėjo <strong>100</strong> %, o t. žvaginė<br />
<strong>ir</strong> didžiausiai Lontrelo normai buvo tik vidutiniškai jautri (63 %) (2 lentelė).<br />
2 lentelė. Pagrindinių piktžolių rūšių sumažėjimas (%) p<strong>ir</strong>mamečių čiobrelių<br />
pasėlyje<br />
Table 2. Decrease of the main weed sorts in the crop of f<strong>ir</strong>st year thyme<br />
Variantai<br />
Variants<br />
Red deadnettle<br />
(Lamium purpureum<br />
L.)<br />
Common chickweed<br />
(Stellaria media L.)<br />
Scentless mayweed<br />
(Matricaria inodora L.)<br />
256<br />
Shepherd’s purse (Capsella<br />
bursa-pastoris L.)<br />
Corn speedwell<br />
(Veronika vulgares L.)<br />
Babtai, 2007 m.<br />
Gallant soldier (Galinsoga<br />
parviflora Cav.)<br />
Common groundsel<br />
(Senecio vulgares L.)<br />
Nepurkšta (ravėta) - - - - - - -<br />
Unsprayed (weeded)<br />
Lontrelas 0,1 l ha -1 <strong>100</strong> 16 72 36 <strong>100</strong> 75 50<br />
Lontrelas 0,3 l ha -1 75 50 87 42 <strong>100</strong> <strong>100</strong> 94<br />
Lontrelas 0,5 l ha -1 <strong>100</strong> <strong>100</strong> <strong>100</strong> 63 <strong>100</strong> <strong>100</strong> <strong>100</strong><br />
3 lentelė. Herbicido Fiuzilado forte įtaka piktžolių skaičiui p<strong>ir</strong>mamečių čiobrelių<br />
pasėlyje<br />
Table 3. Influence of herbicide Fiuzilad forte on weed number in the crop of f<strong>ir</strong>st year<br />
thyme<br />
Variantai<br />
Variants<br />
Ben<strong>dr</strong>as piktžolių<br />
skaičius, vnt. m -2<br />
Total weed number,<br />
unt. m -2<br />
Babtai, 2007 m.<br />
Paprastoji rietmenė<br />
Barynard grass<br />
(Echinochloa crus-galli L.)<br />
vnt. m -2<br />
sumažėjo<br />
unt. m -2<br />
decreased, %<br />
Nepurkšta (ravėta)<br />
43 17,25 -<br />
Unsprayed (weeded)<br />
Fiuziladas forte 1,0 l ha -1 24,5 7,5* 56,5<br />
Fiuziladas forte 1,5 l ha -1 19,75 2,25** 86,9<br />
Fiuziladas forte 2,0 l ha -1 19,75 1,0** 94,2<br />
* iš esmės mažiau negu nepurkštame variante (R 05<br />
)<br />
* essentially less than in unsprayed variant (LSD 05<br />
)<br />
** iš esmės mažiau negu variante, purkštame Fiuzilado forte 1,0 l ha -1 norma<br />
** essentially less than in variant sprayed with Fiuzilad forte 1,0 l ha -1 rate
Priešvarpinis herbicidas Fiuziladas forte ben<strong>dr</strong>ą piktžolių skaičių sumažino tiek,<br />
kiek sumažino vienamečių <strong>ir</strong> daugiamečių vienaskilčių piktžolių skaičių p<strong>ir</strong>mamečių<br />
čiobrelių pasėlyje. Tyrimų metais pasėlyje vyravo viena vienamečių vienaskilčių<br />
piktžolių rūšis – paprastoji rietmenė (Echinochloa crus-galli L.). P. rietmenė buvo<br />
labai jautri fiuzilado forte 1,5 <strong>ir</strong> 2,0 l ha -1 normoms: šių piktžolių skaičius pasėlyje<br />
sumažėjo atitinkamai 86,9 <strong>ir</strong> 94, 2 %. Visos t<strong>ir</strong>tos herbicido Fiuzilado forte normos p.<br />
rietmenių skaičių pasėlyje sumažino iš esmės, o 1,5 <strong>ir</strong> 2,0 l ha -1 normos buvo iš esmės<br />
veiksmingesnės už 1,0 l ha -1 normą (3 lentelė). Herbicidų likučių kiekis p<strong>ir</strong>mamečių<br />
vaistinių čiobrelių žaliavoje leistinų ribų nev<strong>ir</strong>šijo.<br />
4 lentelė. Vaistinių čiobrelių žaliosios masės derlius<br />
Table 4. Medicinal thyme fresh weight yield<br />
I<br />
Variantas<br />
Variant<br />
Nepurkšta (ravėta)<br />
Unsprayed (weeded)<br />
Derlius<br />
Yield, t ha -1<br />
2,95<br />
Lontrelas 1,0 l ha -1 2,80<br />
Lontrelas 0,3 l ha -1 3,04<br />
Lontrelas 0,5 l ha -1 2,97<br />
II<br />
Nepurkšta (ravėta)<br />
Unsprayed (weeded)<br />
2,95<br />
Fiuziladas forte 1,0 l ha -1 3,16<br />
Fiuziladas forte 1,5 l ha -1 2,96<br />
Fiuziladas forte 2,0 l ha -1 3,20<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,465<br />
Babtai, 2007 m.<br />
Vaistinių čiobrelių žaliava p<strong>ir</strong>maisiais auginimo metais buvo nupjauta spalio pradžioje.<br />
Vėlesniais auginimo metais per vegetacijos sezoną gaunami du žolės derliai:<br />
masinio žydėjimo metu gegužės–b<strong>ir</strong>želio mėnesiais <strong>ir</strong> atžėlus augalams rugsėjo–spalio<br />
mėnesiais, tuomet <strong>ir</strong> suminis metų derlius yra didesnis. P<strong>ir</strong>maisiais čiobrelių augimo<br />
metais produktyvumas nėra didelis, nes vaistiniai čiobreliai – neaukšti daugiamečiai<br />
puskrūmiai, lapija negausi, o žiedynų beveik nėra. 2007 metų duomenimis vaistinių<br />
čiobrelių žalios masės derlius buvo apie 3 t ha -1 , esminių sk<strong>ir</strong>tumų tarp bandymo<br />
variantų nenustatyta (4 lentelė).<br />
257
5 lentelė. Biocheminė p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių sudėtis<br />
Table 5. Biochemical composition of the f<strong>ir</strong>st year medicinal thyme<br />
Babtai, 2007 m.<br />
Variantas<br />
Variant<br />
Ben<strong>dr</strong>as cukrų kiekis<br />
Total sugars, %<br />
T<strong>ir</strong>pios sausosios<br />
medžiagos<br />
Dry soluble solids, %<br />
Askorbo rūgštis<br />
Ascorbic acid,<br />
mg <strong>100</strong> g -1<br />
Nitratai<br />
Nitrates, mg kg -1<br />
Sausosios medžiagos<br />
Dry matter, %<br />
Eteriniai aliejai<br />
Essential oils, %<br />
I.<br />
Nepurkšta (ravėta) 3,06 9,4 8,2 470 29,1 0,51<br />
Unsprayed (weeded)<br />
Lontrelas 1,0 l ha -1 2,73 8,0 8,0 521 27,8 0,53<br />
Lontrelas 0,3 l ha -1 2,65 8,8 8,4 483 28,7 0,51<br />
Lontrelas 0,5 l ha -1 2,59 9,5 8,0 519 31,2 0,52<br />
II.<br />
Nepurkšta (ravėta) 3,06 9,4 8,2 470 29,1 0,51<br />
Unsprayed (weeded)<br />
Fiuziladas forte 1,0 l ha -1 3,05 8,8 8,4 462 27,5 0,53<br />
Fiuziladas forte 1,5 l ha -1 2,68 8,7 8,8 507 30,5 0,52<br />
Fiuziladas forte 2,0 l ha -1 2,67 9,2 8,4 495 32,0 0,53<br />
R 05<br />
/ LSD 05<br />
0,492 1,67 0,83 66.5 4,89 0,035<br />
Aptarimas. Vaistinių čiobrelių pasėlių piktžolėtumas yra didelė problema ne<br />
tik Lietuvoje, bet <strong>ir</strong> kitose šalyse – Lenkijoje, Kanadoje (Czarnecki <strong>ir</strong> Załęcki, 1990;<br />
Michaud <strong>ir</strong> kt., 1993). Mes tyrėme, kaip vienamečių dviskilčių piktžolių skaičių mažina<br />
herbicidas Lontrelas (v. m. klop<strong>ir</strong>alidas), kiti tyrėjai bandė spręsti šią problemą t<strong>ir</strong>dami<br />
herbicidus Goltiksą (v. m. metamitronas) (Kucharski <strong>ir</strong> Mordalski, 2005; Kwiatkowski<br />
<strong>ir</strong> Kołodziej, 2005) ar etalfluraliną (Michaud <strong>ir</strong> kt., 1993). Mūsų tyrimų duomenys<br />
rodo, kad purškiant p<strong>ir</strong>mamečių čiobrelių pasėlį herbicidais Lontrelu <strong>ir</strong> Fiuziladu forte,<br />
galima efektyviai sumažinti vienamečių dviskilčių <strong>ir</strong> vienaskilčių piktžolių skaičių,<br />
nepabloginant vaistinių čiobrelių derliaus <strong>ir</strong> kokybės (5 lentelė). Panašūs tyrimų rezultatai<br />
buvo gauti <strong>ir</strong> užsienio šalyse (Kwiatkowski, 2007; Michaud <strong>ir</strong> kt., 1993).<br />
Išvados. 1. Vaistinių čiobrelių, purkštų herbicidais Lontrelu (v. m. klop<strong>ir</strong>alidas)<br />
<strong>ir</strong> Fiuziladu forte (v. m. fluazifo-p-butilas 150 g l -1 ), žalios masės derlius iš esmės<br />
nepakito.<br />
2. Ben<strong>dr</strong>o cukrų kiekio, askorbo rūgšties, t<strong>ir</strong>pių sausųjų medžiagų, nitratų, sausųjų<br />
medžiagų <strong>ir</strong> eterinių aliejų kiekis p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių, purkštų herbicidais<br />
Lontrelu (v. m. klop<strong>ir</strong>alidas) <strong>ir</strong> Fiuziladu forte (v. m. fluazifo-p-butilas 150 g l -1 ),<br />
vaistinėje žaliavoje iš esmės nesumažėjo.<br />
3. Efektyviausiai (75,3 %) vienamečių dviskilčių piktžolių skaičių p<strong>ir</strong>mamečių<br />
vaistinių čiobrelių pasėlyje mažino Lontrelo (v. m. klop<strong>ir</strong>alidas) 0,5 l ha -1 norma.<br />
Jautriausios jai buvo šios piktžolės: bekvapis šunramunis (Matricaria inodora L.),<br />
258
ausvažiedė notrelė (Lamium purpureum L.), smulkiažiedė galinsoga (Galinsoga<br />
parviflora Cav.), daržinė žliūgė (Stellaria media L.), d<strong>ir</strong>vinė veronika (Veronika arvensis<br />
L.) <strong>ir</strong> paprastoji žilė (Senecio vulgares L.).<br />
4. Visos t<strong>ir</strong>tos herbicido Fiuzilado forte (v. m. fluazifo-p-butilas 150 g l -1 ) normos<br />
paprastųjų rietmenių (Echichloa crus-galli L.) skaičių p<strong>ir</strong>mamečių čiobrelių pasėlyje<br />
sumažino iš esmės, o 1,5 <strong>ir</strong> 2,0 l ha -1 normos buvo iš esmės veiksmingesnės už<br />
1,0 l ha -1 normą.<br />
Gauta 2008 11 27<br />
Parengta spausdinti 2008 12 04<br />
Literatūra<br />
1. AOAC. 1990. Official Methods of Analysis. Arlington, 17: 1 001.<br />
2. Baranauskienė R., Venskutonis P. R., Viškelis P., Dambrauskienė E. 2003.<br />
Influence of Nitrogen Fertilizers on the Yield and Composition of Thyme (Thymus<br />
vulgaris). Journal of Agricultural and Food chemistry, 51: 7 751–7 758.<br />
3. Czarnecki M., Załęcki R. 1990. Selection of herbicides in garden thyme cultivation<br />
(Thymus vulgaris L.). Herba Polonica, 36(1/2): 13–18.<br />
4. Dambrauskienė E. 2008. Aromatinių <strong>ir</strong> vaistinių augalų biocheminių tyrimų raida<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
27(3): 327–334.<br />
5. Dambrauskienė E., Viškelis P., Venskutonis R. 1999. Azoto trąšų įtaka p<strong>ir</strong>mamečių<br />
čiobrelių derliui <strong>ir</strong> kokybei. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 18(3): 107–112.<br />
6. Kavaliauskaitė D., Dambrauskienė E., Zalatorius V. 2008. Herbicidų panaudojimo<br />
galimybės ruošiant laukus vaistažolėms auginti. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
27(1): 123–129.<br />
7. Kucharski W. A., Mordalski R. 2005. Evaluation of the possibilities of application<br />
of Goltix 700 SC during garden thyme (Thymus vulgaris L.) cultivation for<br />
raw material. Prog Plant Project, 45: 828–830.<br />
8. Kwiatkowski C. 2007. Evaluation of chemical and mechanical ways for weed<br />
control in garden thyme (Thymus vulgaris L.) growing for herbs. Herba Polonica,<br />
53(3): 202–206.<br />
9. Kwiatkowski C., Kołodziej B. 2005. The effect of forecrop and protection method<br />
on the canopy weed infestation and raw material quality of thyme (Thymus<br />
vulgaris L.). Ann UMCS, 60: 175–184.<br />
10. Metodiniai nurodymai nitratams nustatyti augalininkystės produkcijoje. 1990.<br />
Vilnius.<br />
11. Michaud M., Gosselin A., Tremblay N., Benoit D., Belanger A., Desroches B.<br />
1993. Effect of a herbicide and two plant densities on the yield of medicinal<br />
plants grown in Quebec (Canada). Acta Hort, 331: 18.<br />
12. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė, taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT. Akademija, Kėdainių r.<br />
259
13. Viškelis P., Bobinas Č., Dambrauskienė E. 2003. Measures for development of<br />
medicinal and spice herbs production in Lithuania. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė,<br />
22(4): 220–224.<br />
14. Дамбраускене Е., Каваляускайте Д., Залаторюс В., Рубинскене М. 2008.<br />
Освоение новых земель под лекарственные растения. Овощеводство, 15:<br />
286–291.<br />
15. Ермаков А. И. 1987. Методы биохимического исследования растений.<br />
Ленинград.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Influence of herbicides on the productivity and raw material quality of the<br />
f<strong>ir</strong>st year medicinal thyme<br />
D. Kavaliauskaitė, E. Dambrauskienė, V. Zalatorius, P. Viškelis<br />
Summary<br />
There were carried out investigations of the efficiency of herbicides Lontrel<br />
(v. m. klop<strong>ir</strong>alidas 300 g l -1 ) and Fiuzilad forte (v. m. fluazifo-p-butilas 150 g l -1 ) in the<br />
crop of f<strong>ir</strong>st year medicinal thyme at the Lithuanian Institute of Horticulture in 2007.<br />
During the years of investigation herbicide Lontrel effectively diminished the number of annual<br />
dicotyledonus weeds. Lontrel rate 0,5 l ha -1 diminished the number of annual dicotyledonus<br />
weeds most effectively – up to 75.3 %. The most susceptible weeds were these: scentless mayweed<br />
(Matricaria inodora L.), red deadnettle (Lamium purpureum L.), gallant soldier (Galinsoga<br />
parviflora Cav.), common chickweed (Stellaria media L.), corn speedwell (Veronika arvensis L.)<br />
and common groundsel (Senecio vulgares L.). Herbicide Fiuzilad forte (v. m. fluazifo-p-butilas<br />
150 g l -1 ) significantly decreased the number of barynard grass (Echichloa crus-galli L.) in the<br />
crop of the f<strong>ir</strong>st year medicinal thyme. Destroying barynard grass in the crop of f<strong>ir</strong>st year medicinal<br />
thyme Fiuzilad forte 1.5 and 2.0 l ha -1 rates essentially were more effective than the rate 1.0 l ha -1 .<br />
F<strong>ir</strong>st year medicinal thyme fresh weight yield essentially didn’t change. The amount of<br />
total sugars, ascorbic acid, <strong>dr</strong>y soluble solids, nitrates, <strong>dr</strong>y matter and essential oils in the herb<br />
material of the f<strong>ir</strong>st year thyme essentially didn’t decrease.<br />
Key words: herbicides, pesticide residues, weeds, medicinal thyme, raw material quality.<br />
260
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Morfologinis <strong>ir</strong> genetinis žolinių bijūnų polimorfizmas<br />
Ingrida Mažeikienė, Vidmantas Stanys,<br />
Šarūnė Morkūnaitė-Haimi, Gražina Stanienė<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, LT–54333 Babtai, Kauno r.,<br />
el. paštas: mazeikiene@hotmail.com<br />
Plečiant Paeonia genties požymių įva<strong>ir</strong>ovę, svarbu ats<strong>ir</strong>inkti hibridizacijai kiek galima<br />
toliau vienas nuo kito morfologiškai <strong>ir</strong> genetiškai nutolusius individus. Bijūnų palyginimas<br />
vien tik pagal išorinius požymius neleidžia įvertinti, kiek genetiškai viena nuo kitos nutolusios<br />
rūšys ar veislės, turinčios gana panašius morfologinius požymius. 2003–2007 metais<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institute išt<strong>ir</strong>tas morfologinis <strong>ir</strong> genetinis 17 individų,<br />
priklausančių sk<strong>ir</strong>tingoms introdukuotų žolinių Paeonia genties augalų rūšims, Lietuvoje<br />
bei Vakarų Europoje sukurtoms bijūnų veislėms <strong>ir</strong> hibridams, polimorfizmas. Naudojant<br />
APPD žymenis, pagal 19 požymių nustatytas tarpusavio genetinis panašumas <strong>ir</strong> morfologinis<br />
giminingumas. Binarinių morfologinių duomenų matrica buvo sudaryta pagal 83 požymių<br />
vertinimo duomenis. Bijūnų ben<strong>dr</strong>osios DNR polimorfiniai fragmentai pagausinti su dešimt<br />
oligonukleotidinių pradmenų. Ben<strong>dr</strong>as sk<strong>ir</strong>tingo dydžio DNR fragmentų kiekis svyravo nuo<br />
11 iki 24, o jų dydis buvo nuo 120 iki 2 400 bp. Bijūnų genetinio atstumo <strong>ir</strong> tapatumo reikšmės<br />
apskaičiuotos pagal 160 išryškintų DNR fragmentų. Parodyta, kad bijūnai, kultivuojami LSDI<br />
dekoratyvinių augalų kolekcijoje, išsiskyrė didele morfologinių požymių įva<strong>ir</strong>ove. Išt<strong>ir</strong>tos<br />
Paeonia rūšys <strong>ir</strong> veislės pas<strong>ir</strong>odė sk<strong>ir</strong>tingai polimorfiškos <strong>ir</strong> pagal morfologinius, <strong>ir</strong> pagal<br />
genetinius požymius.<br />
Reikšminiai žodžiai: APPD, genotipas, morfologiniai požymiai, Paeonia, polimorfizmas.<br />
Įvadas. Pagal kilmę bijūnai prisk<strong>ir</strong>iami prie archainių, kreidos periodu susiformavusių<br />
augalų. Bijūninių šeimai yra prisk<strong>ir</strong>iama viena Paeonia gentis, kuriai<br />
priklauso apie 40 Viduržemio jūros pakrantėse, Europoje, Kaukaze, Rytų Azijoje<br />
natūraliai paplitusių rūšių, o dvi rūšys kilusios iš Šiaurės Amerikos (Stern, 1946).<br />
Paeonia genties padėtis augalų sistematikoje ilgai buvo ginčytinas objektas (Bigger<br />
<strong>ir</strong> kt., 1955; Kemularija-Natadze, 1958). Dabar dėl bijūnų savitos embriogenezės,<br />
žiedadulkių sandaros <strong>ir</strong> chromosomų skaičiaus yra išsk<strong>ir</strong>ta monotipinė Paeoniaceae<br />
Rudolphi šeima, prisk<strong>ir</strong>ta monotipiniam poeiliui Paeoniales Heintze. Tačiau iki šiol<br />
nėra galutinai išsiaiškintas rūšių tarpusavio giminingumas. Daugelis bijūnų rūšių į<br />
Lietuvą buvo introdukuotos iš Vakarų Europos <strong>ir</strong> lietuvių literatūroje J. Strazdo aprašomos<br />
nuo 1930 m. Dekoratyviniuose želdiniuose plačiau paplitusios ne bijūnų rūšys,<br />
bet selekcininkų sukurtos veislės, išsisk<strong>ir</strong>iančios dekoratyviais žiedais <strong>ir</strong> kero forma.<br />
261
Lietuvoje O. Skeivienė atliko veislių kryžminimus <strong>ir</strong> atrinko keletą perspektyvių<br />
P. lactiflora sėjinukų, iš kurių trys – ‘Garbė Motinai’, ‘Profesorius K. Grybauskas’<br />
<strong>ir</strong> ‘V<strong>ir</strong>gilijus’ – pripažinti veislėmis (Žliobienė <strong>ir</strong> kt., 1985). Plečiant bijūnų požymių<br />
įva<strong>ir</strong>ovę, selekcininkui svarbu ats<strong>ir</strong>inkti hibridizacijai kiek galima toliau vienas nuo<br />
kito morfologiškai <strong>ir</strong> genetiškai nutolusius individus. Pagal morfologinius požymius<br />
galima spręsti apie veislių ar rūšių giminingumą, bet to nepakanka ats<strong>ir</strong>enkant selekcijai<br />
viena nuo kitos genetiškai nutolusias veisles (Hosoki <strong>ir</strong> kt., 1997 a). Parodyta, kad<br />
morfologiškai gana panašios veislės ar rūšys gali būti gan sk<strong>ir</strong>tingos genetiškai, todėl<br />
tinkamesnės hibridizacijai (Hosoki <strong>ir</strong> kt. 1997 b). Pernelyg toli genetiškai nutolusių<br />
individų kryžminimas yra komplikuotas arba visai neįmanomas.<br />
Morfologiniai žolinių bijūnų tyrimai LSDI dekoratyvinių augalų kolekcijoje<br />
pradėti 1996 metais (Antanaitiene, Stanienė, 2001). Genetiniai tyrimai atsitiktinai<br />
pagausintos polimorfinės DNR (APPD) metodu buvo sėkmingai panaudoti t<strong>ir</strong>iant kai<br />
kurių Paeonia genties augalų – P. suffruticosa (Pei <strong>ir</strong> kt., 1995), P. suffruticosa var.<br />
spontanea veisles (Hosoki <strong>ir</strong> kt., 1997 c), Paeonia sect. Mountan DC (Zouy-Ping<br />
<strong>ir</strong> kt., 1999) – genetinį giminingumą ar juos identifikuojant. Lietuvoje sukurtų veislių<br />
<strong>ir</strong> kitų introdukuotų veislių <strong>ir</strong> rūšių morfologinis <strong>ir</strong> genetinis giminingumas iki šiol<br />
t<strong>ir</strong>tas nebuvo.<br />
Darbo tikslas – išt<strong>ir</strong>ti introdukuotų bijūnų rūšių <strong>ir</strong> Lietuvoje bei Europoje sukurtų<br />
veislių <strong>ir</strong> hibridų, auginamų LSDI kolekcijoje, morfologinių požymių <strong>ir</strong> genetinį<br />
polimorfizmą, nustatyti atsk<strong>ir</strong>ų genotipų tarpusavio ryšius.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. 2003–2007 metais pagal išorinius požymius<br />
vertinta <strong>ir</strong> genetiškai t<strong>ir</strong>ta 10 Paeonia rūšių <strong>ir</strong> 7 veislės, introdukuotos į LSDI<br />
dekoratyvinių augalų kolekciją: du P. lactiflora rūšies pavyzdžiai, dvi P. officinalis<br />
rūšies sodinės formos alba plena <strong>ir</strong> rosea plena, P. tenuifolia <strong>ir</strong> šios rūšies var. plena, P.<br />
peregrina, P. daurica, P. anomala, P. veitchii, penkios O. Skeivienės sukurtos P. lactiflora<br />
veislės <strong>ir</strong> hibridai – ‘Garbė Motinai’, ‘V<strong>ir</strong>gilijus’, ‘Profesorius K. Grybauskas’,<br />
‘Ma<strong>ir</strong>onis’, ‘Darius G<strong>ir</strong>ėnas’, <strong>ir</strong> dvi pasaulyje paplitusios prancūzų selekcijos veislės<br />
‘Sarah Bernhard’ <strong>ir</strong> ‘Festiva Maxima’.<br />
1 lentelė. Požymiai, pagal kuriuos buvo vertinti bijūnų genties augalai<br />
Table 1. Characteristics used to describe peony genus plants<br />
Kero<br />
Habit:<br />
forma<br />
form<br />
aukštis<br />
height<br />
Bijūnų požymiai<br />
Augalų požymių vertinimo kriterijai<br />
Characteristics of peony<br />
Criterion of plant characteristic evaluation<br />
1 2<br />
Kompaktiškas, pusiau išsi<strong>dr</strong>aikęs, išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
Compact, semi scattered, scattered<br />
Labai žemi – iki 40 cm, žemi – 41–60 cm, vidutiniai<br />
– 61–80 cm, aukšti – 81–<strong>100</strong> cm, labai aukšti –<br />
daugiau kaip <strong>100</strong> cm<br />
Very low – up to 40 cm, low – 41–60 cm, average –<br />
61–80 cm, high – 81–<strong>100</strong> cm, very high – more than<br />
<strong>100</strong> cm<br />
262
1 lentelės tęsinys<br />
Table 1 continued<br />
žiedstiebio storis prie pagrindo<br />
flower-stem at the base<br />
generatyvinių stiebų kiekis<br />
number of generative stems<br />
vegetacijos trukmė<br />
vegetation duration<br />
atsparumas ligoms <strong>ir</strong> kenkėjams (1–5<br />
balai)<br />
resistance to diseases and pests (1–5<br />
scores)<br />
atsparumas pavasario šalnoms (1–5<br />
balai)<br />
resistance to spring frosts (1–5 scores)<br />
Žiedo<br />
Flower:<br />
forma<br />
form<br />
skersmuo<br />
diameter<br />
vytis<br />
sex<br />
vainiklapių spalva<br />
colour of petals<br />
purkos spalva<br />
colour of stigma<br />
kuokelio kotelio spalva<br />
colour of the stem of stamen<br />
kuokelio kotelio ilgis<br />
length of the stem of stamen, cm<br />
1 2<br />
Ploni – 0,7–0,9 cm, vidutiniai – 1,0–1,2 cm; stori –<br />
1,3–1,5 cm<br />
Thin – 0.7–0.9 cm, average – 1.0–1.2 cm, thick –<br />
1.3–1.5 cm<br />
Mažas – iki 50 proc., vidutinis – 51–75 proc., gausus<br />
– 75 proc.<br />
Small – up to 50 %, average – 51–75 %, abundant –<br />
75 %<br />
Trumpa – iki 90 d., vidutinė – 90–120 d., ilga – daugiau<br />
kaip 120 d.<br />
Short – up to 90 days, average – 90–120 days, long –<br />
more than 120 days<br />
Visai neatsparus, mažai atsparus, vid. atsparus, atsparus,<br />
l. atsparus<br />
Completely not resistant, little resistant, averagely resistant,<br />
resistant, very resistant<br />
Visai neatsparus, mažai atsparus, vid. atsparus, atsparus,<br />
l. atsparus<br />
Completely not resistant, little resistant, averagely resistant,<br />
resistant, very resistant<br />
Paprastas, dvieilis, pusiau rutulinis, karūninis, rožiškas<br />
Simple, of two rows, semi ball, crown type, rose type<br />
Smulkūs – mažiau kaip 10 cm, vidutiniai – 11–16<br />
cm, stambūs – 17–20 cm; gigantiniai – daugiau kaip<br />
20 cm<br />
Small – less than 10 cm, average – 11–16 cm, big –<br />
17–20 cm, gigantic – more than 20 cm<br />
Dvilytis, vyriškas, moteriška, sterilus<br />
Bisexual, male, female, sterile<br />
Balti, kremiškai balti, šviesiai rožiniai, kremiškai<br />
rožiniai, tamsiai rožiniai, alyviškai rožiniai, tamsiai<br />
avietiniai, raudoni, kraujo raudonumo, karmininiai<br />
raudoni<br />
White, cream white, light rose, cream rose, dark rose,<br />
olive rose, dark crimson, red, blood red, carmine red<br />
Balta, rausva, raudona, geltona, nėra<br />
White, pink, red, yellow, there is no<br />
Rausva, raudona, geltona, nėra<br />
Pink, red, yellow, there is no<br />
Trumpi – 1–2 cm, ilgi – 2–4 cm, nėra<br />
Short – 1–2 cm, long 2–4 cm, there is no<br />
263
1 lentelės tęsinys<br />
Table 1 continued<br />
žydėjimo ankstyvumas<br />
earliness of flowering<br />
žydėjimo trukmė, d.<br />
duration of flowering, days<br />
Lapavaisių<br />
Follicles:<br />
vilnotumas<br />
wooliness<br />
kiekis ant stiebo, vnt.<br />
number per stem, unt.<br />
sėklų kiekis jame, vnt.<br />
number of seeds in it<br />
1 2<br />
L. ankstyvi (05 15–20), ankstyvi (05 21–06 05), vid.<br />
ankstyvi (06 06–10), vidutiniai (06 11–15), vid. vėlyvi<br />
(06 16–20), vėlyvi (06 21–25), l. vėlyvi (po 06 26)<br />
Very early (05 15–20), early (05 21–06 05), average<br />
early (06 06–10), average (06 11–15), average late<br />
(06 16–20), late (06 21–25), very late (after 06 26)<br />
Trumpalaikė – 6–10 d., vidutinė – 11–14 d.; ilgalaikė<br />
– 15 d.<br />
Short term – 6–10 days, average 11–14 days, long term –<br />
15 days<br />
Lygūs, vilnoti, nėra<br />
Even, woolly, there is no<br />
Mažai – 1–2, vidutiniškai – 3–4, gausiai – 4 <strong>ir</strong> daugiau,<br />
neformuoja<br />
Little amount – 1–2, average – 3–4, abundant – 4 and<br />
more, do not form<br />
Mažai – iki 5, vidutiniškai – 5–10, gausiai – daugiau<br />
kaip 10, nebrandina<br />
Little amount – up to 5, average – 5–10, abundant –<br />
more than 10, do not ripen<br />
Pagal J. Vaidelio parengtą metodiką (2005) įvertinome 19 morfologinių bijūnų<br />
požymių. Binarinių duomenų matrica buvo sudaryta pagal bijūninių augalų 83 požymių<br />
vertinimo kriterijus, pateiktus 1 lentelėje.<br />
Genetinei analizei naudojome APPD (atsitiktinai pagausinta polimorfinė DNR)<br />
metodą. Ben<strong>dr</strong>oji DNR išsk<strong>ir</strong>ta CTAB metodu (Doyle, Doyle, 1990). Atsitiktinių<br />
DNR sekų amplifikacija vykdyta naudojant 10 oligonukleotidinių pradmenų (4 lentelė)<br />
(Fermentas, Vilnius). 20 µl mišinys amplifikacijos reakcijai buvo sudarytas iš<br />
2 µl Taq DNR polimerazės buferio, 4 µl MgCl 2<br />
, 2 µl dNTP mišinio, 2 µl pradmens,<br />
0,25 µl Taq DNR polimerazės <strong>ir</strong> apie 1 µg genominės DNR, išt<strong>ir</strong>pintos 0,25 µl TE<br />
buferio. Amplifikacija atlikta cikleryje (Eppendorf) tokiu režimu: p<strong>ir</strong>minis dvigrandės<br />
DNR išlydymas 94 °C temperatūroje 3 min.; 45 ciklai atsitiktinių fragmentų gausinimo<br />
– dvigrandės DNR išlydymas 94 °C 45 s., pradmenų hibridinimo etapas 40 °C<br />
(45 °C MP 8 pradmeniui) 45 s., fragmentų sintezės etapas 72 °C 45 s.; paskutinis<br />
sintezės etapas 72 °C 5 min.<br />
Gauti DNR fragmentai frakcionuoti 1,5 g l -1 agarozės gelyje. Fragmentų dydžiui<br />
nustatyti naudotas Gene Ruler 1 kb DNR Marker (Fermentas, Vilnius). Gauti<br />
duomenys dokumentuoti <strong>ir</strong> įvertinti Herolab UV kameroje naudojant E.A.S.Y. Win<br />
32 dokumentavimo programą.<br />
Genetinių rezultatų statistinė analizė atlikta PopGene 3.2 kompiuterine programa.<br />
Fenotipiniai požymiai statistiškai apdoroti programomis STAT_ENG <strong>ir</strong> ANOVA<br />
(Tarakanovas, 1999), klasterinė analizė pagal fenotipinius požymius atlikta SPSS<br />
16.0 paketu.<br />
264
Rezultatai. Septyniolika introdukuotų žolinių bijūninių šeimos augalų buvo<br />
polimorfiški <strong>ir</strong> pagal kero (2 lentelė), <strong>ir</strong> pagal žiedų (3 lentelė) morfologinius požymius.<br />
Vertinti požymiai gan pastoviai kartojosi Lietuvos klimato sąlygomis. Tai rodo<br />
nedidelės bandymo paklaidos. Kiekybiniai augalų rodikliai sk<strong>ir</strong>iasi nuo kitų Lietuvos<br />
<strong>ir</strong> užsienio autorių pateiktų duomenų, bet pagal vertinimo kriterijus išlieka augalui<br />
būdingoje sodo grupėje (Vaidelys, 2005).<br />
2 lentelė. Paeonia genties augalų kero morfologinis įvertinimas LSDI dekoratyvinių<br />
augalų kolekcijoje<br />
Table 2. Morphological evaluation of Paeonia genus plants in LIH collection<br />
*Paeonia augalai<br />
Plants of Paeonia<br />
Kero aukštis<br />
Height of habit, cm<br />
Kero forma<br />
Form of habit<br />
Stiebo storis<br />
Diameter of steam, cm<br />
Žiedinių stiebų kiekis kere<br />
Generative steams in habit, %<br />
Vegetacijos trukmė, d.<br />
Duration of vegetation<br />
Lapavaisių kiekis ant stiebo, vnt.<br />
Number of follicle on steam<br />
Lapavaisio plaukuotumas<br />
Ha<strong>ir</strong>iness of follicle<br />
Subrandina sėklų lapavaisyje, vnt.<br />
Number of seeds in follicle, unt.<br />
Atsparumas ligoms <strong>ir</strong> kenkėjams balais<br />
Resistance to diseases and pests, in points<br />
Atsparumas pavasario šalnoms balais<br />
Rresistance to frost, in points<br />
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11<br />
1 84,2 ±<br />
1,9<br />
2 <strong>100</strong>,5 ±<br />
2,1<br />
3 90,7 ±<br />
2,1<br />
4 82,7 ±<br />
1,9<br />
5 98,5 ±<br />
2,53<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
1,12 ± 0 <strong>100</strong> 144,5 ±<br />
3,2<br />
scattered<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
scattered<br />
1,14 ± 0 <strong>100</strong> 143,7 ±<br />
3,7<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
1,33 ± 0 95,24 141,2 ±<br />
2,4<br />
scattered<br />
kompaktiškas<br />
compact<br />
kompaktiškas<br />
compact<br />
1,17 ±<br />
0,01<br />
0,81 ±<br />
0,01<br />
87,5 141,2 ±<br />
2,4<br />
25 141,2 ±<br />
2,4<br />
3,60 ±<br />
0,24<br />
5,0 ±<br />
0,32<br />
lygūs<br />
even<br />
vilnoti<br />
woolly<br />
- lygūs<br />
even<br />
- nėra<br />
there is<br />
no<br />
- nėra<br />
there is<br />
no<br />
8,2 ±<br />
0,57<br />
12,0 ±<br />
1,05<br />
4,0 ±<br />
0,6<br />
4,1 ±<br />
0,5<br />
- 4,1 ±<br />
0,5<br />
- 4,4 ±<br />
0,4<br />
- 3,5 ±<br />
0,7<br />
4,7 ±<br />
0,5<br />
4,8 ±<br />
0,6<br />
4,7 ±<br />
0,5<br />
4,8 ±<br />
0,2<br />
4,6 ±<br />
0,7<br />
265
2 lentelės tęsinys<br />
Table 2 continued<br />
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11<br />
6 104,7 ±<br />
2,3<br />
7 92,0 ±<br />
1,6<br />
9 104,2 ±<br />
2,0<br />
8 <strong>100</strong>,0 ±<br />
1,4<br />
10 41,0 ±<br />
1,5<br />
11 56,2 ±<br />
1,5<br />
12 37,2 ±<br />
1,8<br />
13 27,0 ±<br />
1,4<br />
14 61,0 ±<br />
2,<br />
15 69,5 ±<br />
1,5<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
scattered<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
scattered<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
scattered<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
scattered<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
scattered<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
scattered<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
scattered<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
scattered<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
scattered<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
scattered<br />
1,44 ±<br />
0,02<br />
1,19 ±<br />
0,01<br />
1,34 ±<br />
0,02<br />
1,35 ±<br />
0,01<br />
0,72 ±<br />
0,01<br />
1,33 ±<br />
0,02<br />
1,17 ±<br />
0,01<br />
0,57 ±<br />
0,01<br />
1,14 ±<br />
0,04<br />
91,3 140,0 ±<br />
2,4<br />
90 140,0 ±<br />
2,4<br />
42,86 86,2 ±<br />
2,4<br />
38,89 86,2 ±<br />
2,4<br />
<strong>100</strong> 87,5 ±<br />
2,5<br />
53,33 85,0 ±<br />
2,8<br />
<strong>100</strong> 85,0 ±<br />
2,9<br />
50 86,2 ±<br />
2,4<br />
75 86,2 ±<br />
2,4<br />
1,19 ± 0 77,8 85,0 ±<br />
2,9<br />
- lygūs<br />
even<br />
2,20 ±<br />
0,37<br />
4,80 ±<br />
0,20<br />
4,60 ±<br />
0,24<br />
1,80 ±<br />
0,20<br />
3,00 ±<br />
0,32<br />
2,60 ±<br />
0,24<br />
2,80 ±<br />
0,20<br />
2,60 ±<br />
0,24<br />
2,20 ±<br />
0,20<br />
lygūs<br />
even<br />
lygūs<br />
even<br />
lygūs<br />
even<br />
vilnoti<br />
woolly<br />
vilnoti<br />
woolly<br />
vilnoti<br />
woolly<br />
vilnoti<br />
woolly<br />
vilnoti<br />
woolly<br />
vilnoti<br />
woolly<br />
- 4,9 ±<br />
0,5<br />
- 4,9 ±<br />
0,5<br />
4,14 ±<br />
0,67<br />
5,57 ±<br />
0,69<br />
2,29 ±<br />
0,29<br />
2,43 ±<br />
0,37<br />
4,4 ±<br />
0,4<br />
4,4 ±<br />
0,4<br />
5,0 ± 0<br />
5,0 ± 0<br />
4,9 ±<br />
0,5<br />
4,9 ±<br />
0,4<br />
5,0 ± 0 5,0 ± 0<br />
3,6 ±<br />
0,9<br />
- 4,3 ±<br />
0,9<br />
6,14 ±<br />
0,40<br />
- 4,6 ±<br />
0,5<br />
3,29 ±<br />
0,29<br />
3,5 ±<br />
0,9<br />
4,6 ±<br />
0,3<br />
5,0 ± 0 50, ± 0<br />
4,7 ±<br />
0,4<br />
4,6 ±<br />
0,9<br />
5,0 ± 0<br />
266
2 lentelės tęsinys<br />
Table 2 continued<br />
1 2 3 4 6 7 8 9 10 11<br />
16 91,5 ±<br />
1,5<br />
pusiau<br />
išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
scattered<br />
0,86 ±<br />
0,01<br />
<strong>100</strong> 87,5 ±<br />
2,5<br />
4,40 ±<br />
0,24<br />
lygūs<br />
even<br />
5,29 ±<br />
0,47<br />
4,2 ±<br />
0,9<br />
5,0 ± 0<br />
17 73,2 ± pusiau 1,32 ± <strong>100</strong> 87,5 ± 5,00 ± vilnoti 6,29 ± 5,0 ± 0 5,0 ± 0<br />
2,14 išsi<strong>dr</strong>aikęs<br />
semi<br />
scattered<br />
0,01<br />
2,5 0,32 woolly 0,42<br />
LSD 05<br />
R 05<br />
= 5,44<br />
* Paeonia augalai / Plants of Paeonia: 1 – ‘Ma<strong>ir</strong>onis’; 2 – ‘V<strong>ir</strong>gilijus’; 3 – ‘Garbė Motinai’;<br />
4 – ‘Prof. K. Grybauskas’; 5 – ‘Darius G<strong>ir</strong>ėnas’; 6 – ‘Sarah Bernhard’; 7 – ‘Festiva Maxima’;<br />
8 – P. lactiflora-1; 9 – P. lactiflora-2; 10 – P. peregrina; 11 – P. daurica; 12 – P. tenuifolia<br />
var. plena; 13 – P. tenuifolia; 14 – P. officinalis f. alba plena; 15 – P. officinalis f. rosea<br />
plena; 16 – P. anomala; 17 – P. weitchii<br />
3 lentelė. Bijūnų žiedų morfologinė charakteristika LSDI dekoratyvinių augalų<br />
kolekcijoje<br />
Table 3. Description of morphologic characters of peonies flowers in LIH collection of<br />
ornamental plants<br />
*Paeonia augalai<br />
Plants of Paeonia<br />
Žiedo skersmuo<br />
Diameter of flower, cm<br />
Žiedo forma<br />
Shape of flower<br />
Vainiklapių spalva<br />
Colour of petals<br />
Žiedo lytis<br />
Sex of flower<br />
Žydėjimo<br />
ankstyvumas<br />
Earliness of flowering<br />
Žydėjimo trukmė, d.<br />
Duration of flowering<br />
Purkos spalva<br />
Colour of stigma<br />
Kuokelio kotelio ilgis<br />
Length of stem’s stamen,<br />
cm<br />
Kuokelio kotelio<br />
spalva<br />
Colour of stem’s stamen<br />
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10<br />
1 14,7 ± paprastas balti dvilytis<br />
0,9 simple white bisexual<br />
2 18,2 ± dvieilis tamsiai dvilytis<br />
0,6 of two rožiniai bisexual<br />
rows dark rose<br />
3 15,7 ± rožiškas vyriškas<br />
0,3 rose type male<br />
4 13,7 ±<br />
0,7<br />
šviesiai<br />
rožiniai<br />
light rose<br />
pusiau karmininiai<br />
rutulinis<br />
semi ball raudoni<br />
carmine<br />
red<br />
sterilus<br />
sterile<br />
ankstyvi<br />
early<br />
ankstyvi<br />
early<br />
vid.<br />
ankstyvi<br />
average<br />
early<br />
vėlyvi<br />
late<br />
10,2 ±<br />
0,6<br />
11,5 ±<br />
0,5<br />
11,7 ±<br />
1,4<br />
14,2 ±<br />
0,8<br />
rausva<br />
pink<br />
rausva<br />
pink<br />
nėra<br />
there is<br />
no<br />
nėra<br />
there is<br />
no<br />
1,70 ±<br />
0,06<br />
1,93 ±<br />
0,05<br />
1,86 ±<br />
0,06<br />
geltona<br />
yellow<br />
geltona<br />
yellow<br />
geltona<br />
yellow<br />
- neturi<br />
there is<br />
no<br />
267
3 lentelės tęsinys<br />
Table 3 continued<br />
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10<br />
5 15,3 ± karūninis šviesiai sterilus vėlyvi 12,0 ± nėra - neturi<br />
1,3 crown<br />
type<br />
rožiniai<br />
light rose<br />
sterile late 0,8 there is<br />
no<br />
there is<br />
no<br />
6 21,7 ±<br />
0,9<br />
7 19,3 ±<br />
0,3<br />
rožiškas<br />
rose type<br />
alyviškai<br />
rožiniai<br />
olive rose<br />
rožiškas balti<br />
rose type white<br />
8 8,2 ± 0,2 paprastas balti<br />
simple white<br />
9 9,5 ± 0,3 paprastas balti<br />
simple white<br />
10 7,8 ± 0,2 paprastas tamsiai<br />
simple avietiniai<br />
dark<br />
crimson<br />
11 8,8 ± 0,6 paprastas<br />
simple<br />
12 12,3 ±<br />
0,3<br />
pusiau<br />
rutulinis<br />
semi ball<br />
13 8,0 ± 0,1 paprastas<br />
simple<br />
14 9,3 ± 0,3 pusiau<br />
rutulinis<br />
semi ball<br />
15 9,7 ± 0,7 pusiau<br />
rutulinis<br />
semi ball<br />
sterilus<br />
sterile<br />
moteriška<br />
female<br />
dvilytis<br />
bisexual<br />
dvilytis<br />
bisexual<br />
dvilytis<br />
bisexual<br />
alyviškai dvilytis<br />
rožiniai bisexual<br />
olive rose<br />
karmininiaka<br />
moteriš-<br />
raudoni female<br />
carmine<br />
red<br />
kraujo<br />
raudonumo<br />
blood red<br />
kremiškai<br />
balti<br />
cream<br />
white<br />
kremiškai<br />
rožiniai<br />
cream<br />
rose<br />
dvilytis<br />
bisexual<br />
moteriška<br />
female<br />
moteriška<br />
female<br />
vid.<br />
ankstyvi<br />
average<br />
early<br />
vidutiniai<br />
average<br />
vid.<br />
ankstyvi<br />
average<br />
early<br />
vid.<br />
ankstyvi<br />
average<br />
early<br />
ankstyvi<br />
early<br />
ankstyvi<br />
early<br />
13,2 ±<br />
0,7<br />
13,0 ±<br />
1,1<br />
12,7 ±<br />
1,0<br />
12,5 ±<br />
1,0<br />
11,7 ±<br />
0,8<br />
nėra<br />
there is<br />
no<br />
geltona<br />
yellow<br />
balta<br />
white<br />
raudona<br />
red<br />
rausva<br />
pink<br />
8,7 ± 0,5 rausva<br />
pink<br />
l. ankstyvi<br />
red<br />
7,7 ± 0,6 raudona<br />
very early<br />
l. ankstyvi<br />
red<br />
8,0 ± 0,6 raudona<br />
very early<br />
l. ankstyvi<br />
white<br />
9,0 ± 0,4 balta<br />
very early<br />
l. ankstyvi<br />
white<br />
9,5 ± 0,5 balta<br />
very early<br />
- neturi<br />
there is<br />
no<br />
- neturi<br />
there is<br />
no<br />
1,73 ±<br />
0,08<br />
1,75 ±<br />
0,09<br />
2,13 ±<br />
0,09<br />
1,48 ±<br />
0,05<br />
geltona<br />
yellow<br />
geltona<br />
yellow<br />
raudona<br />
red<br />
geltona<br />
yellow<br />
- neturi<br />
there is<br />
no<br />
1,83 ±<br />
0,05<br />
geltona<br />
yellow<br />
- neturi<br />
there is<br />
no<br />
- neturi<br />
there is<br />
no<br />
268
3 lentelės tęsinys<br />
Table 3 continued<br />
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10<br />
16 9,3 ± 0,3 paprastas<br />
simple<br />
raudona<br />
red<br />
dvilytis<br />
bisexual<br />
17 7,2 ± 0,2 paprastas alyviškai dvilytis<br />
simple rožiniai<br />
olive rose<br />
bisexual<br />
l. ankstyvi<br />
very early<br />
l. ankstyvi<br />
very early<br />
10,7 ±<br />
0,7<br />
11,2 ±<br />
0,8<br />
rausva<br />
pink<br />
rausva<br />
pink<br />
1,30 ±<br />
0,05<br />
0,73 ±<br />
0,05<br />
rausva<br />
pink<br />
geltona<br />
yellow<br />
* Paeonia augalai / Plants of Paeonia: 1 – ‘Ma<strong>ir</strong>onis’; 2 – ‘V<strong>ir</strong>gilijus’; 3 – ‘Garbė Motinai’;<br />
4 – ‘Prof. K. Grybauskas’; 5 – ‘Darius G<strong>ir</strong>ėnas’; 6 – ‘Sarah Bernhard’; 7 – ‘Festiva Maxima’;<br />
8 – P. lactiflora-1; 9 – P. lactiflora-2; 10 – P. peregrina; 11 – P. daurica; 12 – P. tenuifolia<br />
var. plena; 13 – P. tenuifolia; 14 – P. officinalis f. alba plena; 15 – P. officinalis f. rosea<br />
plena; 16 – P. anomala; 17 – P. weitchii<br />
T<strong>ir</strong>tų bijūnų augalų polimorfizmas pagal t<strong>ir</strong>tus požymius grafiškai pavaizduotas<br />
den<strong>dr</strong>ogramoje (1 pav.). Joje bijūnai iš karto susisk<strong>ir</strong>stė į dvi grupes, kurių kiekviena<br />
dar sk<strong>ir</strong>stėsi, kol susigrupavo panašiausių individų grupės.<br />
1 pav. Paeonia genties augalų hierarchinė klasterinė analizė. Sk<strong>ir</strong>tumams tarp<br />
genotipų nustatyti naudotas Euklido atstumo kva<strong>dr</strong>atas. Den<strong>dr</strong>ograma konstruota<br />
pagal jungties vidurkį tarp grupių.<br />
Fig. 1. Hierarchic clustering analysis of Paeonia genus plants. Difference among genotypes<br />
estimated by squared Euclidean distance. The den<strong>dr</strong>ogram constructed by between-groups<br />
linkage method.<br />
269
Į vieną grupę pateko visos t<strong>ir</strong>tos rūšys <strong>ir</strong> porūšiai. Kitoje grupės šakoje susitelkė<br />
visos t<strong>ir</strong>tos veislės. Išimtis buvo Lietuvos selekcijos hibridas ‘Ma<strong>ir</strong>onis’, kuris buvo<br />
prijungtas prie P. lactiflora rūšies individų.<br />
Reikia pažymėti, kad pergrupuojant arba įtraukiant naujus fenotipinius požymius<br />
klasterinės analizės rezultatai gali kisti. Žolinių bijūnų palyginimas tik pagal morfologinius<br />
bei agronominius požymius neleidžia pamatyti, kiek genetiškai viena nuo kitos<br />
nutolusios veislės, turinčios gana panašius fenotipus. Parenkant kryžminimui poras<br />
vien pagal išorinių požymių vertinimą galima negauti norimo rezultato dėl neįvertinto<br />
genetinio atstumo tarp individų.<br />
Žolinių bijūnų giminingumo tyrimą atlikome APPD metodu. Bijūnų ben<strong>dr</strong>osios<br />
DNR polimorfinius fragmentus pavyko pagausinti su dešimt pas<strong>ir</strong>inktų pradmenų<br />
(4 lentelė).<br />
4 lentelė. APPD analizei naudoti oligonukleotidiniai pradmenys <strong>ir</strong> su jais pagausintų<br />
DNR fragmentų kiekis bei jų dydis<br />
Table 4. List of oligonucleotide primers used for RAPD analysis; number and size of<br />
amplified DNA bands<br />
Pradmuo Nukleotidų seka<br />
Pagausintų fragmentų kiekis<br />
Number of amplified bands<br />
Pagausintų<br />
fragmentų ilgis<br />
Primer Nucleotide sequence ben<strong>dr</strong>as monomorfinių polimorfinių Length of amplified<br />
total monomorphic polymorphic<br />
bands, bp<br />
OPA 07 GAAACGGGTG 16 1 15 210–1 300<br />
OPA 08 GTGACGTAGG 13 1 12 140–940<br />
OPA 09 GGGTAACGCC 13 2 11 250–1 000<br />
OPA 18 AGGTGACCGT 13 1 12 200–1 031<br />
OPB 07 GGTGACGCAG 11 3 8 330–720<br />
OPB 08 GTCCACACGG 19 3 16 180–1 300<br />
OPB 17 AGGGAACGAG 24 0 24 120–1 330<br />
OPB 19 ACCCCCGAAG 16 0 16 200–1 200<br />
MP 5 GTCATGCCTGGA 13 2 20 370–1 500<br />
MP 8 GTAAAACGACGGCCATG 22 3 19 400–2 400<br />
Agarozės gelyje išryškintas ben<strong>dr</strong>as sk<strong>ir</strong>tingo dydžio fragmentų kiekis svyravo<br />
nuo 11 iki 24. Pagausinimo metu gautų DNR fragmentų dydis svyravo nuo 120 iki<br />
2 400 bp. Pavyko išsk<strong>ir</strong>ti 16 sk<strong>ir</strong>tingo dydžio monomorfinių fragmentų, kurie gali<br />
būti naudojami kaip specifiniai kai kurių genetiškai t<strong>ir</strong>tų bijūnų genotipų žymenys.<br />
Pagausinti polimorfiniai fragmentai, būdingi vieniems genotipams, bet neišryškėję<br />
kituose, gali būti panaudojami kaip žymenys tai veislei ar rūšiai identifikuoti.<br />
Remiantis 160 agarozės gelyje išryškintų fragmentų, buvo sudaryta genetinio atstumo<br />
<strong>ir</strong> tapatumo matrica. Pagal genetinio atstumo reikšmes tarp t<strong>ir</strong>tų bijūnų genotipų<br />
sukonstruota den<strong>dr</strong>ograma (2 pav.). Ben<strong>dr</strong>as genetinis atstumas tarp t<strong>ir</strong>tų genotipų buvo<br />
25,50799. Genetiškai t<strong>ir</strong>ti žoliniai bijūnai pasidalijo į dvi grupes. Į vieną grupę pateko<br />
visos t<strong>ir</strong>tos P. lactiflora veislės, abu t<strong>ir</strong>ti P. lactiflora rūšies genotipai <strong>ir</strong> P. peregrina.<br />
Lietuvoje sukurtos veislės ‘Ma<strong>ir</strong>onis’‚ ‘V<strong>ir</strong>gilijus’, ‘Garbė Motinai’ <strong>ir</strong> ‘Profesorius<br />
K. Grybauskas’ dideliu genetiniu atstumu nutolusios nuo laukinių P. lactiflora rūšies<br />
270
individų, todėl šias rūšis tikslinga kryžminti su lietuviškos selekcijos veislėmis. P. peregrina<br />
rūšis gan dideliu genetiniu atstumu nutolusi nuo P. lactiflora veislių, bet jos<br />
visos yra vienoje grupėje. Tuo galima paaiškinti faktą, kodėl kryžminant šias rūšis<br />
pavyko gauti gyvybingas sėklas. Į kitą grupę pateko introdukuotos rūšys: P. daurica,<br />
P. tenuifolia var. plena, P. tenuifolia, P. officinalis f. alba plena <strong>ir</strong> f. rosea plena,<br />
P. anomala <strong>ir</strong> P. weitchii. Šioje grupėje, esant genetinio atstumo reikšmei 4,35325,<br />
genotipai išsiskyrė į dvi grupes. Į vieną grupę pateko šešios žolinių bijūnų rūšys, į<br />
kitą – P. anomala rūšis. Den<strong>dr</strong>ogramoje išryškėjo šešios poros labai genetiškai artimų<br />
individų: ‘V<strong>ir</strong>gilijus’ <strong>ir</strong> ‘Ma<strong>ir</strong>onis’, ‘Garbė Motinai’ <strong>ir</strong> ‘Prof. K. Grybauskas’, ‘Sarah<br />
Bernhard’ <strong>ir</strong> ‘Festiva Maxima’, P. lactiflora-1 <strong>ir</strong> P. lactiflora-2, P. tenuifolia var. plena<br />
<strong>ir</strong> P. tenuifolia, P. officinalis f. alba plena <strong>ir</strong> P. officinalis f. rosea plena. Į tai reikėtų<br />
atkreipti dėmesį parenkant poras bijūnams kryžminti. Palyginę morfologinių požymių<br />
<strong>ir</strong> atsitiktinai pagausintų genetinių fragmentų den<strong>dr</strong>ogramas (1 <strong>ir</strong> 2 pav.) įsitikome,<br />
kad daugelis individų grupavosi panašiai.<br />
2 pav. Genetinis atstumas tarp bijūnų genotipų. Den<strong>dr</strong>ograma sudaryta remiantis<br />
genetinio atstumo reikšmėmis pagal Nei’s (1978)<br />
( PopGene 3.2 programa UPGMA PHYLIP).<br />
Fig. 2. Genetic distance among peony genotypes.<br />
Den<strong>dr</strong>ogram was made by Nei’s (1978) on the strength of genetic distance means<br />
(PopGene 3.2 program UPGMA PHYLIP).<br />
Bijūnų polimorfizmas <strong>ir</strong> pagal pas<strong>ir</strong>inktus 83 išorinius vertinimo kriterijus, <strong>ir</strong> pagal<br />
160 pagausintų DNR fragmentų nebuvo visiškai tapatus. Nesutapimų greičiausiai<br />
ats<strong>ir</strong>ado dėl to, kad genomo dalys, turinčios įtakos bijūnų morfologijai, tik iš dalies ar<br />
visai nebuvo amplifikuotos PGR reakcijos metu. Norint pašalinti šį trūkumą, reikia rasti<br />
tikslesnius genetinius žymenis, susijusius su tam tikrais morfologiniais požymiais.<br />
Aptarimas. Iki šiol morfologiniu <strong>ir</strong> fenologiniu aspektu buvo t<strong>ir</strong>tos tik į Lietuvą<br />
introdukuotos P. lactiflora <strong>ir</strong> O. Skeivienės sukurtos veislės (Antanaitienė, Stanienė,<br />
271
2001; Varkulevičienė, Stankevičienė, 2006; Dapkūnienė <strong>ir</strong> kt., 2007). Lyginant duomenis<br />
su jau minėtų <strong>ir</strong> užsienio autorių veislių aprašymais, nesunkiai galima prijungti<br />
t<strong>ir</strong>iamas veisles <strong>ir</strong> rūšis prie vienos ar kitos bijūnų sodo grupės (Hosoki <strong>ir</strong> kt., 1991).<br />
Be to, tokia analizė leidžia ats<strong>ir</strong>inkti želdynams tinkamiausius individus vietos klimato<br />
sąlygomis. Bijūnų palyginimas tik pagal morfologinis požymius neleidžia pamatyti,<br />
kiek genetiškai viena nuo kitos nutolusios panašios veislės. Parenkant kryžminimui<br />
poras vien pagal išorinių požymių vertinimą galima negauti norimo rezultato<br />
dėl neįvertinto genetinio atstumo tarp individų. Išsamesniam bijūnų giminingumo<br />
tyrimui atlikti dažniausiai naudojama APPD analizė (Pei <strong>ir</strong> kt., 1995; Hosoki <strong>ir</strong> kt.,<br />
1997c; Zouy-Ping <strong>ir</strong> kt., 1999). Bijūnų ben<strong>dr</strong>osios DNR polimorfinius fragmentus<br />
pavyko pagausinti su dešimt pas<strong>ir</strong>inktų pradmenų. Kitaip nei kiti jau minėti autoriai,<br />
tyrę Paeonia genties polimorfizmą APPD metodu, mes, be OPA <strong>ir</strong> OPB pradmenų,<br />
ištyrėme <strong>ir</strong> MP grupės pradmenis. MP 5 <strong>ir</strong> MP 8 pradmenys, turintys po 12 <strong>ir</strong> 17 nukleotidų,<br />
gerai tiko t<strong>ir</strong>tų rūšių <strong>ir</strong> veislių DNR analizei. Įvertinus APPD metodu gautus<br />
duomenis, ats<strong>ir</strong>ado galimybė palyginti Lietuvoje išvestas bijūnų veisles su pasaulyje<br />
jau genetiškai t<strong>ir</strong>tomis Europos, Kinijos <strong>ir</strong> Japonijos (Hosoki <strong>ir</strong> kt., 1997 a) selekcijos<br />
žolinių bijūnų veislėmis. Be to, pagausinti polimorfiniai fragmentai, būdingi vieniems<br />
genotipams, bet neišryškėję kituose, gali būti panaudojami kaip žymenys tai veislei ar<br />
rūšiai identifikuoti. Mūsų tyrimuose genetiškai t<strong>ir</strong>ti bijūnai pasidalijo į dvi grupes. Į<br />
vieną grupę pateko visos t<strong>ir</strong>tos P. lactiflora veislės, abu t<strong>ir</strong>ti P. lactiflora rūšies genotipai<br />
<strong>ir</strong> P. peregrina. Japonijos mokslininkų duomenimis laukinė P. lactiflora rūšis, kilusi<br />
iš Kinijos, o į Japoniją introdukuota X amžiuje, yra genetiškai artimesnė daugeliui<br />
šiose šalyse sukurtų veislių nei europinės kilmės veislės. Mūsų rezultatai rodo, kad<br />
Lietuvoje sukurtos veislės ‘Ma<strong>ir</strong>onis’‚ ‘V<strong>ir</strong>gilijus’, ‘Garbė Motinai’ <strong>ir</strong> ‘Profesorius<br />
K. Grybauskas’ taip pat gana dideliu genetiniu atstumu nutolusios nuo laukinių<br />
P. lactiflora rūšies individų, todėl jas tikslinga įtraukti į kryžminimų su P. lactiflora<br />
rūšimi schemas. Hosoki su ben<strong>dr</strong>aautoriais (1997a) <strong>ir</strong> mūsų tyrimai parodė vidutinį<br />
genetinį atstumą tarp P. peregrina rūšies <strong>ir</strong> P. lactiflora veislių, esančių vienoje grupėje.<br />
Tuo galima paaiškinti faktą, kodėl tik atliekant šių rūšių (P. lactiflora <strong>ir</strong> P. peregrina)<br />
selekcinius kryžminimus institute pavyko gauti gyvybingas sėklas. Reikėtų atkreipti<br />
dėmesį į analizės metu išryškėjusias labai artimų individų poros. Svarbu į tai atsižvelgti<br />
parenkant poras bijūnams kryžminti. Palyginę den<strong>dr</strong>ogramas (1 <strong>ir</strong> 2 pav.) pamatėme,<br />
kad kartais gana toli genetiškai nutolusios rūšys pas<strong>ir</strong>odo labai artimos fenotipiškai.<br />
Anot Zheng (2002), tai atsitinka dėl to, kad genomo dalys, turinčios įtakos bijūnų<br />
morfologiniams požymiams, PGR reakcijos metu buvo amplifikuotos tik iš dalies ar<br />
visai nebuvo amplifikuotos.<br />
Išvados. Žoliniai bijūnai, augantys LSDI dekoratyvinių augalų kolekcijoje, išsiskyrė<br />
didele morfologinių požymių įva<strong>ir</strong>ove. Išt<strong>ir</strong>tos Paeonia rūšys <strong>ir</strong> veislės buvo<br />
sk<strong>ir</strong>tingai polimorfiškos <strong>ir</strong> pagal morfologinius <strong>ir</strong> pagal genetinius požymius. Rūšių <strong>ir</strong><br />
veislių giminingumui nustatyti grupuoti pagal morfologinius požymius nepakanka.<br />
Gauta 2008 12 01<br />
Parengta spausdinti 2008 12 16<br />
272
Literatūra<br />
1. Antanaitienė R., Stanien4 G. 2001. Research on morphological and ornamental<br />
traits of P. lactiflora Pall. Varieties. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 20(1): 44–54.<br />
2. Bigger M. D., Karrels M. C., Krekler W. H., Peyton G. W., P<strong>ir</strong>one P. P., Sounders S.,<br />
Wister G. S., Wolfe H. E. 1955. The Peonies. American Horticultural Society,<br />
Washington.<br />
3. Dapkūnienė S., Varkulevičienė J., Stankevičienė A., Motiejūnaitė O. 2007.<br />
Kauno botanikos sode sukurtų bijūnų morfologinių <strong>ir</strong> dekoratyvinių savybių tyrimas.<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 26(3): 217–225.<br />
4. Doyle J. J., Doyle J. L. 1990. Focus, 12: 13–15.<br />
5. Hosoki T., Nagasako T., Kimura D., Nishimoto K., Hasegawa R., Ohta K.,<br />
Sugiyama M., Haruki K. 1997 a. Classification of Herbaceous Peony Cultivars<br />
by Random Amplified Polymorfic DNA (RAPD) Analysis. J. Japan. Soc. Hort.<br />
Sci., 65(4): 843–849.<br />
6. Hosoki T., Nagasako T., Kimura D., Nishimoto K., Hasegawa R., Ohta K.,<br />
Sugiyama M., Haruki K. 1997 c. Comparative study of Chinese tree peony<br />
cultivars by random amplified polymorphic DNA (RAPD) analysis. Scientia<br />
Horticulturae, 70: 67–72.<br />
7. Hosoki T., Nagasako T., Kimura D., Nishimoto K., Hasegawa R., Ohta K.,<br />
Sugiyama M., Haruki K. 1997 b. Comparative Study of Tree Peony (Paeonia<br />
suffruticosa An<strong>dr</strong>.) Cultivars and Hybrids by Random Amplified Polymorphic<br />
DNA (RAPD) Analysis. J. Japan. Soc. Hort. Sci., 66(2): 393–400.<br />
8. Hosoki T., Seo M., Hamada M., Itoh K., Inaba K. 1991. New Classification<br />
Method of Herbaceous Peony Cultivars Based on Morphological Characters and<br />
Distribution Pattern of Flavone / Flavonol Components in the Petals. J. Japan.<br />
Soc. Hort. Sci., 59(4): 787–793.<br />
9. Pei Y., Zou Y., Yin Z,. Wang X., Zhang Z., Hong D. 1995. Preliminary Report of<br />
RAPD Analysis in Paeonia suffruticosa supsb. spontanea and Paeonia rockii.<br />
Acta Phytotaxonomica Sinica, 33(4): 350–356.<br />
10. Stern F. C. 1946. A study of the genus Paeonia. The Royal Horticultural Society,<br />
London.<br />
11. Tarakanovas P. 1999. Statistinių duomenų apdorojimo programos paketas<br />
„Selekcija“. Akademija.<br />
12. Vaidelys J. 2005. Dekoratyviųjų žolinių augalų fenologinių stebėjimų, biometrinių<br />
matavimų <strong>ir</strong> sortimento sudarymo metodika. Kauno kolegija, Mastaičiai.<br />
13. Varkulevičienė J., Stankevičienė A. 2006. Lietuvoje sukurtų bijūnų veislių <strong>ir</strong><br />
hibridų introdukcija <strong>ir</strong> tyrimai Kauno botanikos sode. Vytauto Didžiojo universiteto<br />
botanikos sodo raštai, XI: 36–44.<br />
14. Zheng G., Cheng X., Meng L. 2002. RAPD-PCR Analysis on Genetic<br />
Relationships between Cultivars of Tree Peony. Agricultural Sciences in China,<br />
7: 792–797.<br />
15. Zouy P., Caim L., Wangzi P. 1999. Systematic studies on Paeonia sect. Moutan<br />
DC. based on RAPD analysis. Acta Phytotaxonomica Sinica, 37(3): 220–227.<br />
273
16. Žliobien4 E., Butkienė D., Juronis V. 1987. Bijūnai. Kaunas.<br />
17. Кемулария-Нотадзе Л. М. 1958. К вопросу о положение семейства<br />
Paeoniaceae в системе покрытосеменных раст ений. Заметки по систематике<br />
и географии растений, 20: 19–29.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Morphologic and genetic polymorphism of herbaceous peony<br />
I. Mažeikienė, V. Stanys, Š. Morkūnaitė-Haimi, G. Stanienė<br />
Summary<br />
In widening Paeonia genus traits with breeding, it is important to select plants with<br />
higher morphologic and genetic distance for hybridization process. Comparison of peonies by<br />
external characters only does not enable to estimate distance among species or varieties with<br />
similar morphologic traits. Selecting pa<strong>ir</strong>s for hybridization by morphologic characters only,<br />
we may not get des<strong>ir</strong>able results due to unvalued genetic distance among genotypes. In our<br />
research we investigated morphologic and genetic polymorphism of 17 herbaceous species<br />
of Paeonia genus and Lithuanian or European peony varieties and hybrids. We established<br />
the genetic identity of peony genotype samples by the RAPD markers, and morphologic<br />
relationship according to 19 traits. Estimation and observation of morphologic characters<br />
of plant habit and flowers was executed during 2003–2007 at the Lithuanian Institute of<br />
Horticulture. Binary matrix was calculated for 83 characteristics of plants. Ten oligonucleotide<br />
primers were used for amplification of polymorphic bands from total DNA of peony.<br />
11 to 24 number of DNA bands were obtained in our experiments, and the<strong>ir</strong> size varied from<br />
120 to 2 400 bp. Genetic distance and identity of peonies was calculated by 160 identified<br />
DNA bands. In our research there was established the extensive variety of morphologic<br />
characters of peony in a collection of ornamental plants of LIH. Investigated species and<br />
varieties of Paeonia showed polymorphism depending on morphologic or on genetic traits.<br />
Key words: genotype, morphologic characters, Paeonia, polymorphism, RAPD.<br />
274
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Našlaitinės sanpaulijos ūglių regeneracija iš lapų<br />
in vitro<br />
Jurgita Vinskienė, Gražina Stanienė, Irena Kemežienė,<br />
Vidmantas Stanys<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, LT–54333 Babtai, Kauno r.,<br />
el. paštas: j.vinskiene@lsdi.lt<br />
Siekiant padidinti našlaitinės sanpaulijos ūglių regeneracijos iš lapų eksplantų in vitro<br />
dažnį, buvo įvertintas pjūvio, eksplantų orientacijos ant terpės <strong>ir</strong> kultivavimo sąlygų poveikis.<br />
Kiekvienas sanpaulijos eksplantų pažeidimas didino regeneracijos dažnį. Didžiausias regeneracijos<br />
dažnis gautas pažeidus eksplantus darant skersinį pjūvį – 80,21 %. Regeneracijos<br />
židinių skaičiumi iš kitų eksplantų išsiskyrė tik darant skersinius pjūvius pažeisti eksplantai.<br />
Jie suformavo iš esmės daugiau regeneracijos židinių, palyginti su kontroliniais eksplantais.<br />
Nors išilgai lapo pažeisti sanpaulijos eksplantai <strong>ir</strong> rodė regeneracijos židinių skaičiaus didėjimo<br />
tendenciją, palyginti su nepažeistais lapais, tačiau sk<strong>ir</strong>tumai buvo neesminiai.<br />
Apatine (abaksialine) puse ant maitinamosios terpės padėti eksplantai regeneravo ūglius<br />
iš esmės mažesniu dažniu, o susidariusių regeneracijos židinių skaičius taip pat buvo iš esmės<br />
mažesnis, palyginti su v<strong>ir</strong>šutine (adaksialine) puse ant maitinamosios terpės padėtais<br />
eksplantais.<br />
Izoliuoti sanpaulijos lapeliai, kultivuojami 16 val. fotoperiodo sąlygomis, regeneravo<br />
ūglius didesniu dažnumu nei kultivuojami tamsoje. Nustatyta, kad eksplanto pažeidimo, jo<br />
orientacijos ant terpės <strong>ir</strong> apšvietimo sąlygų optimizavimas kultivavimo metu leidžia indukuoti<br />
<strong>100</strong> % ūglių regeneraciją iš izoliuotų našlaitinės sanpaulijos lapelių.<br />
Reikšminiai žodžiai: audinių kultūra, regeneracija, Saintpaulia ionantha.<br />
Įvadas. Našlaitinė sanpaulija (Saintpaulia ionantha H. Wendl.) priklauso gesnerijinių<br />
(Gesneriaceae) šeimai. Išvesta daug šio augalo veislių su įva<strong>ir</strong>ios spalvos,<br />
formos žiedais <strong>ir</strong> lapais, todėl komerciniu požiūriu tai yra populiariausia dekoratyvinė<br />
rūšis iš dvidešimties Saintpaulia genčiai priklausančių rūšių (Mercuri <strong>ir</strong> kt., 2000;<br />
Sunpui, Kanchanapoom, 2002). Iki 2000 metų buvo sukurta apie 20 000 veislių,<br />
kasmet užregistruojama po keletą šimtų naujų šios rūšies augalų veislių (Ghisleni,<br />
Martinetti, 1995).<br />
Sanpaulijos pradėtos auginti 1893 metais Vokietijoje. Nuo to laiko selekcininkai<br />
įva<strong>ir</strong>iomis kryptimis siekė pakeisti šios rūšies savybes: sugebėjimą daugintis vegetatyviniu<br />
būdu, augalų žydėjimo laiką <strong>ir</strong> trukmę. Buvo atkreiptas dėmesys į tai, kad<br />
nėra našlaitinės sanpaulijos veislių su tikros raudonos <strong>ir</strong> geltonos spalvos žiedais.<br />
275
Kol kas nepavyko sukurti šalčiui <strong>ir</strong> pilkajam puviniui atsparių veislių (Winkelmann,<br />
1993). Tradicinės selekcijos sėkmę riboja siauras kryžminimuose naudojamų sanpaulijos<br />
genotipų diapazonas (Mercuri <strong>ir</strong> kt., 2000). Genetinė transformacija suteikia<br />
efektyvią alternatyvą įprastiems selekcinės medžiagos kūrimo metodams (Kushikawa<br />
<strong>ir</strong> kt., 2001).<br />
Sanpaulijos išsisk<strong>ir</strong>ia gebėjimu regeneruoti ūglius iš izoliuotų lapų subepidermio<br />
audinio (Cooke, 1977; Bilkey, Cocking 1981; Smith, Norris, 1983), žiedinių pumpurų<br />
(Molgaard <strong>ir</strong> kt., 1991), dulkinių (Weatherhead <strong>ir</strong> kt., 1982), protoplastų (Hoshino<br />
<strong>ir</strong> kt., 1995; Winkelmann, Grunewaldt, 1995) in vitro kultūroje.<br />
Darbo tikslas – parengti efektyvią tiesioginės ūglių regeneracijos iš izoliuotų<br />
sanpaulijos lapų sistemą in vitro tolesniems genetinės transformacijos tyrimams,<br />
panaudojant Agrobacterium tumefaciens vektorius, atlikti.<br />
Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos. Audinių kultūros palaikymas.<br />
Tyrimams naudoti sanpaulijos mikroūgliai palaikomi in vitro kultūroje, juos subkultivuojant<br />
kas 12–16 savaičių Murashige <strong>ir</strong> Skoog (MS) maitinamojoje terpėje (1962), į<br />
kurią papildomai dedama tiamino, p<strong>ir</strong>idoksino, nikotino rūgšties – 0,5 mg l -1 , askorbo<br />
rūgšties – 1 mg l -1 , BAP – 0,75 mg l -1 <strong>ir</strong> 3 % sacharozės. Ūgliai auginami kultivavimo<br />
kambaryje, kuriame palaikoma 21–25 °C temperatūra <strong>ir</strong> 16 val. fotoperiodas per parą,<br />
liuminescencinėmis lempomis įšviečiant 50 μM m -2 s -1 tankio fotonų srautą.<br />
Pridėtinių ūglių indukcija iš lapų eksplantų. Bandymams naudoti sanpaulijos<br />
lapalakščiai su 2–3 mm koteliu. Vieni lapalakščiai pažeidžiami darant pjūvį išilgai<br />
pagrindinės lapo gyslos, kiti – skersinį pjūvį. Kontrolinių eksplantų lapalakščiai nepažeidžiami.<br />
Eksplantai dedami ant MS maitinamosios terpės (1962), kurioje papildomai<br />
yra tiamino, p<strong>ir</strong>idoksino – 0,5 mg l -1 , askorbo rūgšties – 1 mg l -1 , NAR – 0,1 mg l -1 ,<br />
BAP – 0,5 mg l -1 <strong>ir</strong> 3 % sacharozės, apatine (abaksialine) <strong>ir</strong> v<strong>ir</strong>šutine (adaksialine)<br />
pusėmis. Dalis minėtų eksplantų 6 savaites kultivuojami kultivavimo kambaryje (prie<br />
audinių kultūros palaikymo nurodytomis sąlygomis). Kita dalis pažeistų <strong>ir</strong> nepažeistų<br />
eksplantų 4 savaites kultivuojami termostate (+19 °C) tamsoje, o po to 2 savaitėms perkeliami<br />
į kultivavimo kambarį. Bandymai atlikti keturiais pakartojimais. Pakartojimą<br />
sudarė 12 eksplantų.<br />
Duomenų statistinis įvertinimas. Po 45 parų įvertintas eksplantų regeneracijos<br />
dažnis, išreikštas procentais nuo t<strong>ir</strong>tų <strong>ir</strong> regeneravusių bent vieną ūglį eksplantų<br />
skaičiaus. Nustatytas vidutinis regeneruojančio eksplanto regeneracijos židinių<br />
skaičius. Duomenų vidurkių sk<strong>ir</strong>tumų statistinis patikimumas įvertintas kompiuterio<br />
programomis ANOVA <strong>ir</strong> STAT_ENG iš programų paketo SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRRISTAT<br />
(Tarakanovas, Raudonius, 2003). Esminiai reikšmių sk<strong>ir</strong>tumai apskaičiuoti pagal<br />
Dunkano kriterijų.<br />
Rezultatai. Augalų eksplantų pažeidimas darant išilginius ar skersinius pjūvius<br />
sutrikdo maisto medžiagų <strong>ir</strong> fitohormonų srautus <strong>ir</strong> turi įtakos eksplantų morfogenezei.<br />
Kiekvienas sanpaulijos eksplantų pažeidimas turėjo esminės įtakos ūglių regeneracijos<br />
dažniui <strong>ir</strong> regeneracijos židinių skaičiui. Didžiausias regeneracijos dažnis – 80,21 % <strong>ir</strong><br />
vidutinis 77,96 vnt. regeneracijos židinių skaičius gautas pažeidus eksplantus darant<br />
skersinį pjūvį (1 lentelė).<br />
276
1 lentelė. Eksplanto pažeidimo įtaka ūglių regeneracijai iš sanpaulijos lapų<br />
in vitro<br />
Table 1. Impact of explant’s injury on regeneration of shoot from leaves of Saintpaulia<br />
in vitro<br />
Poveikis<br />
Impact<br />
T<strong>ir</strong>tų eksplantų<br />
skaičius, vnt.<br />
Number of explant<br />
tested (units)<br />
Eksplantų regeneracijos<br />
dažnis<br />
Frequency of<br />
explant<br />
regeneration, %<br />
Regeneruojančio<br />
eksplanto regeneracijos<br />
židinių skaičius, vnt.<br />
Number of regeneration<br />
centers per regenerated<br />
explant (units)<br />
Kontrolė<br />
184 54,89 b 61,52 ± 6,00<br />
Control<br />
Pjūvis išilgai pagrindinės 187 65,78 b 70,24 ± 6,46<br />
lapo gyslos<br />
Cut along the main leaf vein<br />
Pjūvis skersai lapo<br />
192 80,21 a 77,96 ± 5,09<br />
Cut across the leaf<br />
R 01<br />
/ LSD 01<br />
7,09<br />
* Reikšmės, pažymėtos tomis pačiomis raidėmis stulpelyje, pagal Dunkano kriterijų<br />
(P = 0,01) iš esmės nesisk<strong>ir</strong>ia.<br />
* Means followed by the same letters in a column are not different significantly according to Duncan’s<br />
(P = 0,01) multiple range test.<br />
Išilgai pažeisti sanpaulijos lapai regeneravo ūglius iš esmės mažesniu dažniu,<br />
palyginti su skersai pažeistais eksplantais, nors jų regeneracijos dažnis buvo iš esmės<br />
didesnis nei kontrolinių eksplantų. Skersai pjauti eksplantai suformavo iš esmės daugiau<br />
regeneracijos židinių nei kontroliniai eksplantai. Nors išilgai lapo pažeisti sanpaulijos<br />
eksplantai <strong>ir</strong> rodė regeneracijos židinių skaičiaus didėjimo tendenciją, palyginti su<br />
nepažeistais lapais, tačiau sk<strong>ir</strong>tumai buvo neesminiai.<br />
Ūglių regeneracijos iš sanpaulijos lapų in vitro dažnis priklausė nuo to, kuria lapo<br />
puse jie padėti ant maitinamosios terpės (2 lentelė). Abaksialine puse ant maitinamosios<br />
terpės padėti eksplantai regeneravo ūglius iš esmės mažesniu dažniu, o susidariusių<br />
regeneracijos židinių skaičius buvo iš esmės mažesnis, palyginti su adaksialine puse<br />
ant maitinamosios terpės padėtais eksplantais.<br />
Eksplantų morfogenezė priklausė <strong>ir</strong> nuo apšvietimo sąlygų. Auginant eksplantus 6<br />
savaites 16 val. fotoperiodo sąlygomis, ūglius regeneravo iš esmės didesnis eksplantų<br />
skaičius, palyginti su sanpaulijos lapais, 4 savaites laikytais tamsoje <strong>ir</strong> po to 2 savaites<br />
augintais esant 16 val. fotoperiodui (3 lentelė).<br />
277
2 lentelė. Eksplanto orientacijos ant terpės įtaka ūglių regeneracijai iš sanpaulijos<br />
lapų in vitro<br />
Table 2. Impact of explant’s orientation on the medium on regeneration of shoot from<br />
leaves of Saintpaulia in vitro<br />
Poveikis<br />
Impact<br />
T<strong>ir</strong>tų eksplantų<br />
skaičius, vnt.<br />
Number of explant<br />
tested (units)<br />
Regeneruojančio eksplanto regeneracijos<br />
židinių skaičius, vnt.<br />
Number of regeneration centers<br />
per regenerated explant (units)<br />
Eksplantų regeneracijos<br />
dažnis<br />
Frequency of explant<br />
regeneration, %<br />
285 43,16 b 61,46 ± 3,39<br />
Abaksialinė pusė<br />
Abaxial side<br />
Adaksialinė pusė 278 91,73 a 78,35 ± 5,59<br />
Adaxial side<br />
R 01<br />
/ LSD 01<br />
6,22<br />
* Reikšmės, pažymėtos tomis pačiomis raidėmis stulpelyje, pagal Dunkano kriterijų (P =<br />
0,01) iš esmės nesisk<strong>ir</strong>ia.<br />
* Means followed by the same letters in a column are not different significantly according to Duncan’s<br />
(P = 0,01) multiple range test.<br />
3 lentelė. Fotoperiodo įtaka ūglių regeneracijai iš sanpaulijos lapų in vitro<br />
Table 3. Impact of photoperiod on regeneration of shoot from leaves of Saintpaulia<br />
in vitro<br />
Poveikis<br />
Impact<br />
T<strong>ir</strong>tų eksplantų<br />
skaičius, vnt.<br />
Number of explant<br />
tested ( units)<br />
Eksplantų regeneracijos<br />
dažnis<br />
Frequency of<br />
explant regeneration,<br />
%<br />
Regeneruojančio eksplanto<br />
regeneracijos<br />
židinių skaičius, vnt.<br />
Number of regeneration<br />
centers per regenerated<br />
explant (units)<br />
6 savaites 16 val. fotoperiodas 286 74,48 a 62,54 ± 3,49<br />
6 weeks in 16 h photoperiod<br />
4 savaites tamsa <strong>ir</strong> 2 savaites 277 59,57 b 77,27 ± 5,66<br />
16 val. fotoperiodas<br />
4 weeks in dark and 2 weeks in<br />
16 h photoperiod<br />
R 01<br />
/ LSD 01<br />
7,17<br />
* Reikšmės, pažymėtos tomis pačiomis raidėmis stulpelyje, pagal Dunkano kriterijų<br />
(P = 0,01) iš esmės nesisk<strong>ir</strong>ia.<br />
* Means followed by the same letters in a column are not different significantly according to Duncan’s<br />
(P = 0,01) multiple range test.<br />
Vidutinis regeneracijos židinių skaičius, įtraukus į eksplantų kultivavimo programą<br />
tamsos periodą, buvo iš esmės didesnis <strong>ir</strong> siekė vidutiniškai 77,27 vnt. regeneracijos<br />
židinių ant vieno izoliuoto sanpaulijos lapelio. Be tamsos periodo auginami lapeliai<br />
regeneravo vidutiniškai 62,54 vnt. regeneracijos židinių ant lapelio (Pav. a, b).<br />
Suderinus optimalius eksplantų pažeidimo (pjūvis skersai lapo), jų orientacijos<br />
ant maitinamosios terpės (adaksialinė pusė) <strong>ir</strong> apšvietimo rodiklius (6 savaitės esant<br />
278
16 val. fotoperiodui), pavyko indukuoti <strong>100</strong> % ūglių regeneraciją iš izoliuotų eksplantų<br />
<strong>ir</strong> gauti vidutiniškai 101 regeneracijos židinį izoliuotam lapeliui (Pav. c).<br />
Pav. Sanpaulijos ūglių regeneracija iš lapų:<br />
a) darant išilginį pjūvį pažeisti lapai, auginti v<strong>ir</strong>šutine puse ant terpės 4 savaites<br />
tamsoje <strong>ir</strong> po to 2 savaites laikyti 16 val. fotoperiodo sąlygomis;<br />
b) darant skersinį pjūvį pažeisti lapai, auginti apatine puse ant terpės<br />
16 val. fotoperiodo sąlygomis;<br />
c) darant skersinį pjūvį pažeisti lapai, auginti v<strong>ir</strong>šutine puse ant terpės<br />
16 val. fotoperiodo sąlygomis.<br />
Fig. Shoot regeneration from leaf explants of Saintpaulia:<br />
a) leaf injured along the main vein cultivating adaxial side on the medium for 4 weeks in<br />
dark and then for 2 weeks in 16 h photoperiod;<br />
b) leaf injured across cultivating abaxial side on the medium in 16 h photoperiod;<br />
c) leaf injured across cultivating adaxial side on the medium in 16 h photoperiod.<br />
Aptarimas. Sanpaulijos genetinei transformacijai A. tumefaciens gali būti naudojami<br />
<strong>ir</strong> lapų, lapkočio, stiebo (Mercuri <strong>ir</strong> kt., 2000; Ram, Mohandas, 2003), lapų diskų<br />
eksplantai (Lo <strong>ir</strong> kt., 1997), <strong>ir</strong> ląstelių suspensinė kultūra (Kushikawa, 2001). Anot<br />
Sunpui <strong>ir</strong> Kanchanapoom (2002), sanpaulijos ūglių regeneracija iš lapo <strong>ir</strong> lapkočio<br />
eksplantų buvo efektyvesnė nei iš stiebo.<br />
Analizuojant eksplanto orientaciją ant terpės, pastebėta, kad egzistuoja morfogenetinis<br />
izoliuotų lapų poliariškumas. Mūsų darbo rezultatai rodo, kad daugiau eksplantų<br />
regeneravo ūglius juos kultivuojant v<strong>ir</strong>šutine puse ant terpės. Literatūroje aiškinama,<br />
kad taip yra dėl nevienodo indų plaušų kūlelių pasisk<strong>ir</strong>stymo lape. Panašius rezultatus<br />
gavo K. H. Lo su ben<strong>dr</strong>aautoriais (1997). Jiems pavyko regeneruoti ūglius iš sanpaulijos<br />
lapų diskų (0,6 cm), kultivuojant v<strong>ir</strong>šutine arba apatine puse ant MS terpės, esant 16 val.<br />
fotoperiodui. Anot autorių, tokie sk<strong>ir</strong>tumai galimi dėl dviejų epidermio sluoksnių,<br />
regeneracijai vykti reikalaujančių sk<strong>ir</strong>tingų slenkstinių hormonų lygių. Manoma, kad<br />
v<strong>ir</strong>šutinio epidermio ląstelės reikalauja aukštesnio hormonų lygio nei apatinio lapo<br />
pav<strong>ir</strong>šiaus ląstelės. Abiejų eksplanto pusių epiderminių ląstelių kokybinius sk<strong>ir</strong>tumus<br />
charakterizuoja <strong>ir</strong> rezultatai, gauti atliekant tyrimus su obelų sėklaskiltėmis (Stanys<br />
<strong>ir</strong> kt., 1993). Atliekant šiuos tyrimus izoliuoti obelų sėklaskilčių epiderminiai audiniai<br />
iš abaksialinės pusės dažniau <strong>ir</strong> daugiau regeneravo ūglių nei epiderminis sėklaskiltės<br />
ląstelių sluoksnis iš adaksialinės pusės.<br />
279
Literatūroje nėra duomenų apie tamsos periodo įtaką sanpaulijos ūglių regeneracijai<br />
iš lapų eksplantų. Palyginę mūsų gautus rezultatus, matome, kad eksplantai,<br />
pradžioje kultivuoti tamsoje, o po to perkelti į kultivavimo kambarį, kur palaikomas<br />
16 val. fotoperiodas, neatsižvelgiant į pažeidimą <strong>ir</strong> orientaciją ant terpės, regeneravo<br />
iš esmės mažiau ūglių nei nuolat kultivavimo kambaryje esant 16 val. fotoperiodui<br />
auginti eksplantai. Vidutinis regeneruojančio eksplanto regeneracijos židinių skaičius<br />
buvo iš esmės didesnis eksplantus auginant tamsoje, o po to perkeliant į kultivavimo<br />
kambarį. Šiuo atveju regeneracijos židinių pastebėta ne tik pjūvio vietose, bet <strong>ir</strong> eksplanto<br />
pakraščiuose bei visame lapalakščio plote. Be to, nemažai eksplantų formavo<br />
šaknis. Tai gali būti susieta su fitohormonų apykaitos sk<strong>ir</strong>tumais auginant eksplantus<br />
sk<strong>ir</strong>tingo apšvietimo sąlygomis. Gauti rezultatai leidžia manyti, kad, norint indukuoti<br />
ūglių regeneraciją didesniame izoliuotų sanpaulijos lapelių kiekyje, pradinis tamsos<br />
periodas nėra būtinas kaip kitiems augalams, pvz.: C. oblonga, P. persica, P. avium,<br />
P. communis (Zalunskaite <strong>ir</strong> kt., 2007; Gentile <strong>ir</strong> kt., 2003; Leblay <strong>ir</strong> kt., 1990). Anot<br />
Zalunskaitės (2007), tamsos periodas skatina pridėtinių ūglių regeneraciją dėl jo galimo<br />
poveikio lapo endogeniniams hormonams <strong>ir</strong> sąveikos su augimo reguliatoriais<br />
maitinamojoje terpėje.<br />
Žinoma, kad eksplantų pažeidimas padidina daugelio augalų pridėtinių ūglių<br />
regeneraciją. Mūsų tyrimo duomenys rodo, kad, nesvarbu kokia eksplantų orientacija<br />
ant terpės <strong>ir</strong> kultivavimo sąlygos, daugiau ūglių regeneravo skersai lapo nei išilgai lapo<br />
pagrindinės gyslos pažeisti eksplantai. Tokie rezultatai leidžia manyti, kad sumažėja<br />
išilgai pagrindinės gyslos pažeistų eksplantų aprūpinimas maisto medžiagomis.<br />
Išvada. Optimizuota našlaitinės sanpaulijos regeneracijos sistema in vitro.<br />
Eksplantų pažeidimas skersai lapo <strong>ir</strong> kultivavimas v<strong>ir</strong>šutine puse ant maitinamosios<br />
terpės šviesoje didino regeneracijos dažnį. Šių veiksnių suderinimas atliekant vieną<br />
bandymą leido indukuoti <strong>100</strong> % ūglių regeneraciją iš izoliuotų sanpaulijos lapelių.<br />
Gauta 2008 10 14<br />
Parengta spausdinti 2008 12 08<br />
Literatūra<br />
1. Bilkey P. C., Cocking E. C. 1981. Increased plant vigor by in vitro propagation<br />
of Saintpaulia ionantha Wendl., from subepidermal tissue. HortScience, 16:<br />
643–644.<br />
2. Cooke R. C. 1977. Tissue culture propagation of African Violet. HortScience,<br />
12(6): 549.<br />
3. Gentile A., Monticelli S., Damiano C. 2003. Adventitious shoot regeneration for<br />
Agrobacterium-mediated transformation in Prunus. ISHS Acta Horticulturae,<br />
616(20): 331–334.<br />
4. Ghisleni P. L., Martinetti L. 1995. Saintpaulia. In: Annali Accademia di<br />
Agricoltura di Torino, 158–266.<br />
5. Hoshino Y., Nakano M., Mii M. 1995. Plant regeneration from cell suspension-derived<br />
protoplasts of Saintpaulia ionantha Wendl. Plant Cell Reports, 14:<br />
341–344.<br />
280
6. Kushikawa S., Hoshino Y., Mii M. 2001. Agrobacterium-mediated transformation<br />
of Saintpaulia ionantha Wendl. Plant Science, 161: 953–960.<br />
7. Leblay C., Chevreau E., Raboin L. M. 1991. Adventitious shoot regeneration<br />
from in vitro leaves of several pear cultivars (Pyrus communis L.). Plant Cell,<br />
Tissue and Organ Culture, 25(2): 99–105.<br />
8. Lo K. H., Giles K. L., Sawhney V. K. 1997. Acquisition of competence for shoot<br />
regeneration in leaf discs of Saintpaulia ionantha × confusa hybrids (African<br />
violet) cultured in vitro. Plant Cell Reports, 16(6): 416–420.<br />
9. Mercuri A., De Benedetti L., Burchi G., Schiva T. 2000. Agrobacteriummediated<br />
transformation of African violet. Plant Cell, Tissue and Organ Culture,<br />
60: 39–46.<br />
10. Molgaard J. P., Roulund N., Deichmann V., Irgens-Moller L., Andersen S. B.,<br />
Farestveit B. 1991. In vitro multiplication of Saintpaulia ionantha Wendl. by<br />
homogenization of tissue cultures. Scientia Horticulturae, 48: 285–292.<br />
11. Murashige T., Skoog F. 1962. A revised medium for rapid growth and bioassays<br />
with tobacco tissue cultures. Physiology Plantarum, 15: 473–497.<br />
12. Ram M. S. N., Mohandas S. 2003. Transformation of African violet (Saintpaulia<br />
ionantha) with glucanasechitinase genes using Agrobacterium tumefaciens.<br />
ISHS Acta Horticulturae, XXVI International Horticultural Congress: Elegant<br />
Science in Floriculture, 28: 624.<br />
13. Smith R. H., Norris R. E. 1983. In vitro propagation of African Violet chimeras.<br />
HortScience, 18(4): 436–437.<br />
14. Stanys V., Stanienė G., Gelvonauskis B. 1993. Obelų sėklų eksplantų morfogenezė<br />
in vitro. Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 12: 3–10.<br />
15. Sunpui W., Kanchanapoom K. 2002. Plant regeneration from petiole and leaf of<br />
African violet (Saintpaulia ionantha Wendl.) cultured in vitro. Songklanakarin<br />
Journal of Science and Technology, 24(3): 357–364.<br />
16. Tarakanovas P., Raudonius S. 2003. Agronominių tyrimų duomenų statistinė<br />
analizė taikant kompiuterines programas ANOVA, STAT, SPLIT-PLOT iš paketo<br />
SELEKCIJA <strong>ir</strong> IRSTAT. Akademija, Kėdainių r.<br />
17. Weatherhead M. A., Grout B. W. W., Short K. C. 1982. Increased haploid production<br />
in Saintpaulia ionantha Wendl., by anther culture. Scientia Horticulturae,<br />
17: 137–144.<br />
18. Winkelmann T., Grunewaldt J. 1995. Genotypic variability for protoplast regeneration<br />
in Saintpaulia ionantha (H. Wendl.). Plant Cell Reports, 14: 704–707.<br />
19. Winkelmann T. 1993. Use of a protoplast regeneration system for African Violet<br />
improvement. African Violet, 46(6): 50–52.<br />
20. Zalunskaitė I., Kavaliauskaitė D., Vinskienė J., Revin V. V., Stanys V. 2007.<br />
Shoot regeneration from leaf explants of Cydonia oblonga cultivars in vitro.<br />
Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė, 26(3): 251–258.<br />
281
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Shoot regeneration from leaves of African violet in vitro<br />
J. Vinskienė, G. Stanienė, I. Kemežienė, V. Stanys<br />
Summary<br />
On purpose to increase the frequency of Saintpaulia ionantha shoot regeneration<br />
from leaf explants in vitro influence of injury, orientation of explants on the medium and<br />
cultivation conditions were estimated. Frequency of regeneration was increased by any<br />
injury of Saintpaulia explants. Only explants injured across the leaf gave the highest frequency<br />
of regeneration – 80.21 %. Explants injured across the leaf distinguished from<br />
other explants by the number of regeneration centers. They formed essentially more regeneration<br />
centers compared with not injured explants. These differences were not significant.<br />
Explants placed abaxial side on the medium regenerated shoots with essentially lower<br />
frequency. Number of regeneration centers was significantly lower compared with explants<br />
placed adaxial side on the medium.<br />
Isolated leaves of Saintpaulia cultivated in 16 h photoperiod regenerated shoots with a<br />
higher frequency compared with explants cultivated in dark. It was shown that optimization of<br />
explant injury, its orientation on the medium and conditions of illumination during cultivation<br />
allows inducing <strong>100</strong> % shoot regeneration from isolated leaves of Saintpaulia.<br />
Key words: regeneration, Saintpaulia ionantha, tissue culture.<br />
282
LIETUVOS SODININKYSTĖS IR DARŽININKYSTĖS INSTITUTO<br />
IR LIETUVOS ŽEMĖS ŪKIO UNIVERSITETO MOKSLO DARBAI.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. 2008. 27(4).<br />
Augalų tyrimų puoselėtojas docentas Erikas Purvinas<br />
(1908 12 14–1999 08 17)<br />
Vidmantas Stanys 1 , Vytautas Šlapakauskas 2<br />
1<br />
Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong> daržininkystės institutas, Kauno g. 30, LT-54333,<br />
Kauno r., el. paštas: v.stanys@ lsdi.lt<br />
2<br />
Botanikos kate<strong>dr</strong>a, Lietuvos žemės ūkio universitetas,<br />
el. paštas: vytautas.slapakauskas@lzuu.lt<br />
Straipsnyje pateikiama docento Eriko <strong>Purvino</strong>, žymaus<br />
botaniko, durpynų tyrėjo, augalų <strong>ir</strong> gamtinio landšafto tyrinėtojo<br />
bei žingeidžių jaunuolių ugdytojo, daugelį studentų paskatinusio<br />
žengti mokslininko keliu, pedagoginės <strong>ir</strong> mokslinės<br />
veiklos apžvalga. Pateikiami pagrindiniai biografijos faktai,<br />
nušviečiama pažiūrų į durpynų tyrimus, durpių praktinio<br />
panaudojimo sistema, analizuojamas indėlis į sodininkystės<br />
plėtotę, pateikiami augalų <strong>ir</strong> gamtinių landšaftinių darinių<br />
tyrimai, parodoma organizacinė veikla Lietuvos botanikų<br />
<strong>dr</strong>augijoje.<br />
Reikšminiai žodžiai: pelkės <strong>ir</strong> durpynai, sodininkystė,<br />
gamtinių landšaftų dariniai.<br />
Mokymasis, mokytojo darbas. Erikas Purvinas gimė 1908 m. gruodžio 14 d.<br />
Klaipėdoje, Urtės Šiuišelytės iš Sudmantų <strong>ir</strong> račiaus Martino <strong>Purvino</strong> iš Smeltės šeimoje.<br />
Mokėsi vokiškoje pradinėje mokykloje. Kun. prof. V. Gaigalaičio paragintas<br />
pradėjo lankyti Klaipėdoje atidarytą p<strong>ir</strong>mąją lietuvišką mokyklą <strong>ir</strong> buvo šios gimnazijos<br />
p<strong>ir</strong>mosios laidos abiturientas. 1925 metais jis tapo jūros skautų laivo, Vydūno pavadinto<br />
„Budžiu“ (skautai budi), jūreiviu. Baigęs gimnaziją. E. Purvinas pradėjo studijuoti laivų<br />
inžineriją Karaliaučiaus universitete, bet, pritrūkęs lėšų, studijas tęsė Kaune, Vytauto<br />
Didžiojo universiteto Gamtos mokslų fakultete. 1936 metais apgynė diplominį darbą<br />
„Augmenijos pasisk<strong>ir</strong>stymas Preilos apylinkėse“. Tai buvo p<strong>ir</strong>mas rimtesnis žingsnis<br />
į augalų tyrinėjimą. Universitete įgytas žinias panaudojo d<strong>ir</strong>bdamas Vytauto Didžiojo<br />
gimnazijoje <strong>ir</strong> suaugusiųjų kursuose Klaipėdoje <strong>ir</strong> Palangoje (1935–1939). Nacistinės<br />
Vokietijos kariuomenei užėmus Klaipėdos kraštą, E. Purvinas iš Klaipėdos persikėlė į<br />
Palangą. Tuo laiku „Lietuviškame botanikos žodyne“ buvo paskelbti p<strong>ir</strong>mieji jo atlikto<br />
Pajūrio zonos augalų tyrinėjimo <strong>ir</strong> stebėjimo rezultatai (Purvinas, 1938). 1940 m. E.<br />
Purvinas tapo gamtos mokslų daktaru. Šis mokslo laipsnis <strong>ir</strong> docento vardas už Šepetos<br />
aukštapelkės augalijos tyrimus buvo iš naujo pripažintas 1946 metais.<br />
283
Mokslininko kelio pradžia. Pelkių <strong>ir</strong> durpynų tyrimai. Studijos Kaune <strong>ir</strong> biologijos<br />
mokslo plėtra lėmė, kad 1939 m. E. Purvinas buvo pakviestas į Žemės ūkio<br />
akademiją Dotnuvoje d<strong>ir</strong>bti asistentu <strong>ir</strong> pateko į prof. V. Vilkaičio sudarytą įva<strong>ir</strong>ių<br />
mokslo sričių tyrėjų grupę, pas<strong>ir</strong>yžusią išt<strong>ir</strong>ti Kupiškio apylinkėse esančią Šepetos<br />
pelkę, kuri pradėta sausinti <strong>ir</strong> kurioje buvo kasamos durpės. Kompleksinius tyrimus<br />
atliko žymūs to meto mokslininkai V. Vilkaitis, V. Ruokis, K. Brundza, M. Žemaitis <strong>ir</strong><br />
jaunas, smalsus, kruopštus <strong>ir</strong> pas<strong>ir</strong>yžęs nuveikti didelius darbus E. Purvinas. Pelkėtyros,<br />
hi<strong>dr</strong>ografijos, geobotanikos, d<strong>ir</strong>vožemio tyrimų rezultatai buvo paskelbti monografijoje<br />
atsk<strong>ir</strong>ame Akademijos metraščio tome (Žemaitis <strong>ir</strong> kt., 1940). Prieš tai tyrinėtos pelkės<br />
monografija „Kamanos“ buvo išleista <strong>ir</strong> sėkmingai padauginta, o didesnė „Šepetos“<br />
monografijos t<strong>ir</strong>ažo dalis žuvo per karą. Šio darbo vadovas prof. V. Vilkaitis buvo<br />
ištremtas dar prieš karą. Keitėsi <strong>ir</strong> moksliniai tyrimai.<br />
Mokslinis darbas sustojo, kai per karą buvo nusiaubta Žemės ūkio akademija, visai<br />
sunaikinta Botanikos kate<strong>dr</strong>a. Pavyko išsaugoti vos vieną kitą mikroskopą, analitines<br />
svarstykles. Docentas E. Purvinas neteko savo herbarų, kolekcijų.<br />
Akademiją perkėlus į Kauną, Botanikos kate<strong>dr</strong>ai ėmėsi vadovauti E. Purvinas <strong>ir</strong><br />
vadovavo jai 1944–1948 <strong>ir</strong> 1953–1971 metais. Rengė metodines priemones, vadovėlius<br />
(Purvinas, Sk<strong>ir</strong>gailaitė, 1975).<br />
Per visą mokslinės veiklos laikotarpį docentas tyrinėjo pelkes, analizavo durpynus,<br />
jų geobotaninę sąrangą. Tai buvo <strong>ir</strong> senojoje Žemės ūkio akademijoje Dotnuvoje<br />
pradėtų darbų tąsa. Grupė mokslininkų tęsė Kamanų <strong>ir</strong> Šepetos pelkių kompleksinius<br />
tyrimus. Pokario metais Lietuvoje kilo poreikis panaudoti durpes <strong>ir</strong> eksploatuoti durpynus.<br />
Tam pr<strong>ir</strong>eikė pasluoksninės durpynų botaninės analizės, kurią, <strong>dr</strong>. A. Seibučio<br />
teigimu, galėjo atlikti tik doc. E. Purvinas.<br />
Docentas įsijungė <strong>ir</strong> į MA Geologijos <strong>ir</strong> geografijos instituto pelkėtyrininkų grupės,<br />
inventorizavusios pelkes <strong>ir</strong> rengusios jų kadastrą, darbą. 1951–1954 metais atliekant<br />
kompleksinius gamtos išteklių Pietryčių Lietuvoje <strong>ir</strong> Žemaitijoje tyrimus aktyviai dalyvavo<br />
tuometinis asp<strong>ir</strong>antas <strong>ir</strong> docento pagalbininkas A. Seibutis. Vėliau savo vadovo<br />
paskatintas jis parašė disertaciją pelkėtyros tema. Iš šių duomenų ats<strong>ir</strong>ado <strong>ir</strong> docento<br />
pranešimas XIX tarptautiniam geografų kongresui Stokholme, straipsnis „Aukštapelkių<br />
reljefas <strong>ir</strong> jo reikšmė Lietuvos pelkėms rajonuoti“(1960a), straipsniai apie beržo keružio<br />
(Betula nana) hibridizaciją, kraikinių durpių išsidėstymą. Ypač įspūdingas <strong>ir</strong> nelengvas<br />
buvo Amalio pelkės tyrimas. Turiningas rankraštis su Amalio pelkės tyrimo rezultatais,<br />
deja, dėl materialinių <strong>ir</strong> kitokių sunkumų netapo monografija.<br />
Ir vėlesniais metais, d<strong>ir</strong>bdamas Žemės ūkio akademijoje, Biologijos, Geologijos<br />
<strong>ir</strong> geografijos institutuose, didžiąją tyrimų dalį E. Purvinas paskyrė pelkynams,<br />
durpynams, durpių susiskaidymo <strong>ir</strong> praktinio panaudojimo klausimams (Purvinas,<br />
1957,1958). Jis vis kartodavo, kad dar mažai tyrinėti durpynai, kuriuose yra silpnai<br />
susiskaidžiusios durpės. Sudarė tokių durpynų išteklių schemą, siūlė silpnai susiskaidžiusias<br />
durpes naudoti kraikui. Kartu pabrėždavo, kad kraikui tinkamiausios ne<br />
vien mažai susiskaidžiusios durpės (Purvinas <strong>ir</strong> kt., 1965). Gerai šiuo požiūriu buvo<br />
ištyrinėti Aukštumalės (Šilutės r.), Šepetos (Kupiškio r.), Baltosios Vokės (Trakų r.) <strong>ir</strong><br />
daugelio kitų rajonų kraikiniai durpynai, sudarytos jų kartoschemos. Nustatyta, kad apie<br />
trečdalį visų Lietuvos durpynų sudaro kraikiniai durpynai. Vis dėlto buvo konstatuota,<br />
kad daugiausia (apie 80 %) kraikinių durpynų yra aukštapelkėse.<br />
Docentas su meile <strong>ir</strong> nuoš<strong>ir</strong>dumu stengėsi supažindinti botanikus <strong>ir</strong> studentus<br />
284
su išlikusiomis pelkėmis Kauno rajone. Docento vadovaujami studentai tyrė pelkių<br />
diferencijuotą augaliją <strong>ir</strong> pelkėje augančių pušelių vystymąsi. Ypač įsimintina buvo<br />
išvyka į Kamanų rezervatą. Jos metu buvo lyginamas prof. K. Brundzos augalijos<br />
aprašymas monografijoje „Kamanos“ su dabartine augalijos būkle pelkėje.<br />
Sodininkystei svarbūs moksliniai tyrimai. 1939–1944 metais E. Purvinas d<strong>ir</strong>bo<br />
Botanikos kate<strong>dr</strong>os vyr. asistentu, lektoriumi, adjunktu, docentu, pradėjo t<strong>ir</strong>ti rūdinius<br />
grybus, parašė apie juos straipsnį „Žemės ūkyje“. Pagal šio darbo metodiką 1950 <strong>ir</strong><br />
1960 m. buvo parašyti didelės apimties moksliniai straipsniai apie obelinio rauplėgrybio<br />
(Venturia inaequalis) askosporų išsvaidymo laiką (Purvinas, 1950, 1960). Šie tyrimai<br />
buvo glaudžiausiai susiję su sodininkyste.<br />
Nors prof. A. Hrebnickis buvo įvardijęs atsparias rauplėms obelų veisles Lietuvos<br />
teritorijoje, o Žemės ūkio akademijos sode buvo atliekami kovos su šia liga sistemos<br />
elementų tyrimai, rauplėgrybio biologija, jo plitimo ypatybės Lietuvoje nebuvo t<strong>ir</strong>tos.<br />
Docentas E. Purvinas p<strong>ir</strong>masis Lietuvoje pradėjo šiuos darbus. Jis Dotnuvoje <strong>ir</strong> Kaune<br />
tyrinėjo rauplėgrybio askosporų išsvaidymo laiką, bandė susieti jį su obelų asortimentu,<br />
jų fenologinėmis raidos fazėmis <strong>ir</strong> meteorologinėmis sąlygomis. Kartu su LŽŪA dėstytoju<br />
S. Čerapu konstravo <strong>ir</strong> gamino įrangą, reikalingą šiam darbui. Tyrimų duomenis<br />
jis bandė pritaikyti praktiškiems sodininkystės uždaviniams spręsti.<br />
Docentas E. Purvinas ypatingą reikšmę teikė grybo askosporoms kaip p<strong>ir</strong>minio<br />
augalų užkrėtimo šaltiniui Lietuvos klimato sąlygomis. Priešingai nei kitų valstybių<br />
tyrėjai, doc. E. Purvinas askosporų išsvaidymą bandė susieti ne vien tik su vidutinėmis,<br />
bet <strong>ir</strong> su minimaliomis <strong>ir</strong> maksimaliomis paros temperatūromis. Ypač daug dėmesio<br />
buvo sk<strong>ir</strong>iama rasos susidarymui <strong>ir</strong> meteorologinių sąlygų kaitai ankstyvuoju pavasario<br />
laikotarpiu (Purvinas 1950; 1960).<br />
Doc. E. Purvinas dar iki 1950 m. nustatė, kad obelinio rauplėgrybio biologinė<br />
raida yra dinaminė. Tad apsaugos priemonės turi būti taikomos ne formaliai nustatytą<br />
datą, bet atsižvelgiant į grybo raidą, veikiamą išorinių aplinkos sąlygų. Šiais tyrimais<br />
doc. E. Purvinas įnešė nemažą indėlį į dabar sėkmingai Lietuvoje funkcionuojančią<br />
rauplėgrybio prevencijos kompiuterinę sistemą.<br />
Augalų <strong>ir</strong> gamtinių landšaftinių darinių tyrimai. Akademiją supanti aplinka<br />
<strong>ir</strong> šalia esantys gamtiniai landšaftiniai dariniai buvo docento tyrinėjimo objektai. Jis<br />
panaudodavo juos studentų praktikoms, rengdavo straipsnius. Dažnai į Jiesios <strong>dr</strong>austinį,<br />
Kauno marių, Ežerėlio, Panemunės lankas rinkdavosi <strong>ir</strong> docento pakviesti Kauno<br />
botanikų <strong>dr</strong>augijos nariai.<br />
Gerai pažįstančiam senąsias Palemono apylinkes, Nemuno lankas <strong>ir</strong> šlaitus docentui<br />
magėjo tyrinėti Kauno marių zonoje augančius apie 650 savaiminių rūšių augalus.<br />
Neliko jo nepastebėti <strong>ir</strong> augalų ben<strong>dr</strong>ijų pokyčiai, ats<strong>ir</strong>adę dėl naujo vandens masyvo<br />
įtakos. Jam labai rūpėjo „sutv<strong>ir</strong>tinti marių pakrantės augaliją, apsaugančią nuo abrazijos<br />
<strong>ir</strong> erozijos“. Negalima nesižavėti docento aprašymais: kaip krantuose įsikeroja<br />
augalai – žv<strong>ir</strong>gždė, pilkalapis šaukštis, baltoji smilga, žmonių <strong>ir</strong> gyvūnų buvojimo<br />
vietose – skėstašakė želvė, karklai, šaltiniuotose atodangose – lakišiai, vikšris, kaip<br />
plinta augalija aukščiau, žemose pakrantėse, tarp pavienių medžių (Purvinas, 1970).<br />
Nesunku numanyti, kad visa ši augalija botaniko buvo ne kartą stebėta, tyrinėta. Jam<br />
rūpėjo <strong>ir</strong> tai, kad dėl nuogriuvų, ardymo gali išnykti gauruotasis gvazdikas, kokie<br />
augalai apsaugo nuo erozijos, kokie augalai veši atokesnėse marių apylinkėse.<br />
285
Botanikas dažnai rengdavo ekspedicijas į Jiesios landšaftinį <strong>dr</strong>austinį, kuriame<br />
buvo galima pamatyti per dešimtis tūkstančių metų susiformavusių upių, jų vaga tekančio<br />
vandens padarytos išgraužos, užliejama salpa, terasos, plynaukštė, jų augalija. Jis<br />
negalėjo nepastebėti, kad „ne visada apgalvotai nuleidžiant vandenį (dažniausiai tiesia<br />
kryptimi), gamtinis sausinimo tinklas dar labiau sudarkomas“. Slėnio vaizdą iškreipė<br />
<strong>ir</strong> nutiestas geležinkelis Kaunas–Kybartai, aptverti paupiai, užtvankos, teršalai, palikti<br />
vos keli storakamieniai ąžuolai (Purvinas, 1985).<br />
Lietuvos botanikų <strong>dr</strong>augijos veiklos organizatorius. Habil. <strong>dr</strong>. N. Lapinskienė<br />
prisimena docento didžiulį indėlį į Lietuvos botanikų <strong>dr</strong>augijos darbą. Botanikų<br />
<strong>dr</strong>augijos Lietuvos skyrius įsteigtas 1950 m. prie Biologijos instituto, o 1963 m.<br />
buvo perorganizuotas į Lietuvos botanikų <strong>dr</strong>augiją. Dabar šios <strong>dr</strong>augijos centras yra<br />
Botanikos institute Vilniuje, o dalis Botanikų <strong>dr</strong>augijos narių priklauso Kauno skyriui.<br />
Docentas Erikas Purvinas nuo šios <strong>dr</strong>augijos įsteigimo dienos buvo Kauno skyriaus<br />
steigimo iniciatorius <strong>ir</strong> nuolatinis vadovas. Daugiausia jis nuveikė organizuodamas<br />
išvykas <strong>ir</strong> žygius, jiems vadovaudamas <strong>ir</strong> pats aktyviai dalyvaudamas. Šių išvykų<br />
maršrutai būdavo iš anksto suplanuoti, jose dalyvaudavo Botanikų <strong>dr</strong>augijos nariai,<br />
biologijos mokytojai su savo mokiniais. Juos žavėjo docento meilė augalams <strong>ir</strong> dėmesys<br />
bei pagarba savo kolegoms <strong>ir</strong> studentams. Su Lietuvos žemės ūkio akademijos<br />
dėstytojais prof. A. Petkevičiumi, doc. A. Dastikaite <strong>ir</strong> studentais E. Purvinas rūpinosi<br />
pievų <strong>dr</strong>austinio normalios būklės atkūrimu. Jie keliaudavo iki Babtų, tikrindami <strong>ir</strong><br />
patikslindami retų augalų būklę <strong>ir</strong> jų augimvietes, <strong>ir</strong> dažnai pranešdavo rezultatus prof.<br />
M. Natkevičaitei-Ivanauskienei.<br />
Nuo 1975 iki 1990 m. docentas su grupe botanikų: <strong>dr</strong>. R. Murkaite, prof. S.<br />
Karazija, J. Balvočiūte, su studentais, moksleiviais <strong>ir</strong> mokytojais tyrė Jiesios <strong>dr</strong>austinio<br />
augaliją.<br />
Apiben<strong>dr</strong>inimas. Docento, botaniko, mokslų daktaro Eriko <strong>Purvino</strong> mokslinė <strong>ir</strong><br />
pedagoginė veikla atspindi sudėtingą istorinį laikotarpį Mažojoje Lietuvoje, nuoseklų<br />
mokslo šviesos siekimą, jaunų mokslininkų ugdymą, mokslinius tyrimus, pasišventimą<br />
savo darbui. Šios veiklos rezultatas – ne tik apie dviejų šimtų pavadinimų moksliniai<br />
<strong>ir</strong> mokslo populiarinimo straipsniai bei stambesni kūriniai, svarbių Mažajai Lietuvai<br />
objektų aprašymai, bet <strong>ir</strong> mokiniai, studentai, tapę miškininkais, mokytojais, agronomais,<br />
mokslų daktarais, profesoriais <strong>ir</strong> akademikais. Jie dėkingi docentui už mokslo<br />
šviesą, p<strong>ir</strong>muosius žingsnius mokslo srityje.<br />
Docento E. <strong>Purvino</strong> nueitas ilgas gyvenimo kelias labai prasmingas, būdingas<br />
visai Mažajai Lietuvai. Jis apima mokslo siekimą, su augalų pažinimu, jų aplinka<br />
susietą veiklą, pedagoginę <strong>ir</strong> niekad nesibaigiančią mokslinę veiklą (Purvinas, 2006).<br />
Visą gyvenimą jis troško gilintis į savo gimtojo Klaipėdos krašto aktualijas, skleisti<br />
žinias apie to krašto gamtą <strong>ir</strong> žmones. To noro nenumaldė dėstytojo <strong>ir</strong> mokslininko<br />
veikla Dotnuvoje <strong>ir</strong> Kaune.<br />
Gauta 2008 10 28<br />
Parengta spausdinti 2008 12 04<br />
286
Literatūra<br />
1. Purvinas E. 1957. Augalija. Kn.: A. Basalykas <strong>ir</strong> kt. (sudaryt.), Lietuvos TSR<br />
ekonominė geografija. Vilnius, 51–65.<br />
2. Purvinas E. 1970. Augalų ekologijos metmenys <strong>ir</strong> vegetatyvinis dauginimasis.<br />
Lietuvos žemės ūkio akademija, Kaunas.<br />
3. Purvinas E. 1938. Augalų pavadinimai, surinkti Klaipėdos krašte. Kn.: L.Valionis<br />
(sudaryt.), Lietuviškas botanikos žodynas. Varpas, Kaunas.<br />
4. Purvinas E. 1985. Kuršių Nerijos florą keičiantys veiksniai. LŽŪA mokslo darbų<br />
rink., 66–67.<br />
5. Purvinas E. 1958. Lietuvos TSR šiaurės vakarų durpių rūšys <strong>ir</strong> jų slūgsojimas.<br />
Lietuvos TSR Mokslų akademijos geologijos <strong>ir</strong> geografijos instituto moksliniai<br />
pranešimai, 6: 143–172.<br />
6. Purvinas E. 1950. Obelinio rauplėgrybio (Venturia inaequalis (Cke) Aderrh)<br />
askosporų išsvaidymo laikas 1943–1947 m. Lietuvos TSR vidurinėje dalyje.<br />
Lietuvos MA Biologijos instituto darbai, 1: 29–65.<br />
7. Purvinas E. 1960. Obelinio rauplėgrybio (Venturia inaequalis) aukšliasporių išsvaidymo<br />
laikas Lietuvos TSR vidurinėje dalyje. LŽŪA mokslo darbai, 7(2):<br />
151–173.<br />
8. Purvinas E., Sk<strong>ir</strong>gailaitė V. 1975. Botanika. Mintis, Vilnius.<br />
9. Purvinas E., Sliesaravičius A., Raižys V. 1965. Mažaskaidžių aukštapelkinių trupininių<br />
durpių mikrofloros <strong>ir</strong> cheminės sudėties kitimai termogeninių procesų<br />
poveikyje. LŽŪA mokslo darbai, 12(1): 43–49.<br />
10. Purvinas E. 1960a. The relief of the upland-moors and its importance to the peat-bog<br />
division into districts. Straipsnių rinkinys XIX tarpt. geografų kongresui.<br />
Vilnius, 337–343.<br />
11. Purvinas M. 2006. Purvinas Erikas. Mažosios Lietuvos enciklopedija, 3: 806–807.<br />
12. Žemaitis M., Purvinas E., Juodis J. <strong>ir</strong> kt. 1940. Šepeta: Aukštapelkio monografija.<br />
Kn.: Žemės ūkio akademijos metraštis, 13(4): 200–203.<br />
SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ. SCIENTIFIC ARTICLES. 2008. 27(4).<br />
Docent Erikas Purvinas (1908.12.14–1999.08.17) – cherisher of plant research<br />
V. Stanys, V. Šlapakauskas<br />
Summary<br />
Review on scientific and educational activities of docent Erikas Purvinas, the famous<br />
botanist, peatbog, plant and natural landscape researcher, educator of youth, which became<br />
scientists later, is given in this paper. Main background of his life is shown. Philosophy<br />
about peatbog research, system of practical uses of peat is discussed. Contribution to the<br />
development of horticulture is analyzed. Research on plant and natural landscape formations<br />
is shown. Organizational activity in the Lithuanian Society of Botany is presented.<br />
Key words: peatbogs, horticulture, natural landscape.<br />
287
ATMINTINĖ AUTORIAMS, RAŠANTIEMS<br />
Į MOKSLO DARBUS „SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ“<br />
Straipsnio rankraščio pateikimo–priėmimo procedūra<br />
Straipsnius redakcijai gali pateikti bet kurie Lietuvos ar užsienio šalies mokslo<br />
darbuotojai bei asmenys, d<strong>ir</strong>bantys mokslinį darbą. Ne mokslo darbuotojo straipsnis<br />
turi būti parašytas kartu su mokslo darbuotoju.<br />
Rankraštis redakcijai siunčiamas paštu dviem egzemplioriais, atspausdintas<br />
kompiuteriu popieriuje, laikantis toliau tekste nurodytų reikalavimų. Pateiktas<br />
straipsnio rankraštis užregistruojamas <strong>ir</strong> perduodamas redaktorių kolegijos nariui,<br />
kuruojančiam šią sritį. Jis įvertina, ar rankraščio turinys <strong>ir</strong> forma atitinka<br />
svarbiausius periodiniams straipsniams keliamus reikalavimus. Rankraščiai, kurie<br />
buvo atmesti p<strong>ir</strong>mojo vertinimo metu, su aiškinamuoju raštu grąžinami autoriui.<br />
Jeigu straipsnio tinkamumas nekelia abejonių, redaktorių kolegijos narys sk<strong>ir</strong>ia<br />
du recenzentus.<br />
Pataisytą rankraštį autorius turi atsiųsti el. paštu arba paštu redakcijai kartu su<br />
elektronine laikmena (diskeliu arba kompaktiniu disku) per dešimt dienų.<br />
Struktūra <strong>ir</strong> apimtis<br />
Rankraščio reikalavimai<br />
Rankraščio forma turi atitikti periodiniams moksliniams straipsniams keliamus<br />
reikalavimus. Teksto <strong>ir</strong> jo sudedamųjų dalių seka tokia:<br />
– Straipsnio pavadinimas (ne daugiau kaip 10 žodžių)<br />
Pavadinimas rašomas mažosiomis raidėmis paryškintu šriftu (Augalų adaptacijos<br />
prie šalčio molekulinio mechanizmo aspektai).<br />
– Autoriaus vardas, pavardė<br />
Vardas, pavardė – mažosiomis raidėmis paryškintu šriftu (Vyktor Sharma).<br />
Jeigu yra keli autoriai, rašoma mažėjančia jų autorystės indėlio tvarka.<br />
– Institucija, a<strong>dr</strong>esas, elektroninis paštas<br />
Rašomi mažosiomis raidėmis kursyvu (Italic) (Lietuvos sodininkystės <strong>ir</strong><br />
daržininkystės institutas).<br />
Pagrindinis tekstas<br />
– Santrauka (iki 1 400 rašybos ženklų, arba 250 žodžių)<br />
Labai glaustai pateikiami tikslai, sąlygos, svarbiausieji rezultatai.<br />
– Reikšminiai žodžiai (ne daugiau kaip 10)<br />
– Įvadas<br />
Trumpai išdėstoma nagrinėjama problema, ankstesnieji kitų panašių tyrimų<br />
rezultatai, darbo reikalingumas, originalumas. Nurodomas darbo tikslas.<br />
– Tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos<br />
289
– Rezultatai<br />
Trumpai išdėstomi tyrimų metu surinkti duomenys, dokumentai (lentelės,<br />
grafikai).<br />
– Aptarimas<br />
Aptariami, bet ne kartojami „Rezultatų“ skyrelyje pateikti duomenys, palyginami<br />
su kitų autorių duomenimis, aiškinamos t<strong>ir</strong>tų reiškinių priežastys, keliamos<br />
naujos idėjos, hipotezės.<br />
– Išvados<br />
– Padėka (neprivaloma)<br />
– Literatūra<br />
Rekomenduojama į sąrašą įtraukti ne mažiau kaip 10 naujausių literatūros<br />
šaltinių rašoma tema.<br />
– Santrauka lietuvių <strong>ir</strong> anglų kalbomis (600–1 400 sp. ženklų)<br />
Straipsnių, kurie parašyti remiantis netradiciniais bandymų duomenimis <strong>ir</strong> jų<br />
rezultatais, struktūrinės teksto dalys gali būti <strong>ir</strong> kitokios.<br />
Straipsnis turi būti ne daugiau kaip 10 puslapių apimties kompiuteriu rinkto<br />
teksto, įskaitant lenteles <strong>ir</strong> paveikslus (didesnės apimties straipsniai derinami su<br />
redaktorių kolegijos p<strong>ir</strong>mininku).<br />
Teksto parengimas<br />
Straipsnis rašomas lietuvių <strong>ir</strong> anglų kalbomis <strong>ir</strong> spausdinamas Microsoft<br />
WORD teksto redaktoriumi Windows 2000, XP ar VISTA operacinėse sistemose.<br />
Tekstas rašomas Times New Roman 12 dydžio šriftu, A4 formato<br />
(210 × 297 mm) lape, atstumas tarp rankraščio eilučių – 1 (single), išlyginamas iš<br />
abiejų pusių. Paraščių plotis: v<strong>ir</strong>šuje – 2 cm, apačioje – 2 cm, dešinėje –1,5 cm,<br />
ka<strong>ir</strong>ėje – 3 cm. Straipsnis pateikiamas elektronine laikmena.<br />
Paryškintai (Bold) rašoma: straipsnio pavadinimas visomis kalbomis, antraštės<br />
bei svarbiausieji struktūros elementai (įvadas, tyrimo objektas, metodai <strong>ir</strong> sąlygos,<br />
rezultatai, aptarimas, išvados, padėka, literatūra, santrauka). Kursyvu<br />
(Italic) rašomi lotyniškieji augalų rūšių, genčių, ligų, kenkėjų, mikroorganizmų <strong>ir</strong><br />
kitų biologinių objektų pavadinimai. Augalų veislių pavadinimai rašomi viengubose<br />
kabutėse (pvz., ‘Auksis’).<br />
Cituojamas šaltinis tekste nurodomas lenktiniuose skliaustuose (autoriaus<br />
pavardė, metai).<br />
Lentelės<br />
Lentelėse neturi būti kartojama paveiksluose ar kitose iliustracijose pateikta<br />
informacija.<br />
Lentelių tekstas rašomas lietuvių <strong>ir</strong> anglų kalbomis Times New Roman<br />
12 dydžio šriftu, jeigu parašyti tekstai talpinami vienoje eilutėje, tarp jų dedamas<br />
ženklas /. Lentelės teksto dalys vertikaliomis <strong>ir</strong> horizontaliomis linijomis neatsk<strong>ir</strong>iamos.<br />
Horizontaliomis linijomis atsk<strong>ir</strong>iamos tik lentelės metrikos dalys <strong>ir</strong> lentelės<br />
pabaiga. Lentelės padėtis puslapyje tik vertikali (Portrait).<br />
290
Bandymų veiksnių gradacijos lentelėse neturi būti žymimos skaičiais, sudėtingomis<br />
santrumpomis, o pateikiamos visa arba suprantamai sutrumpinta aprašo<br />
forma. Pateikiama santrumpa turi būti paaiškinama p<strong>ir</strong>mosios lentelės (paveikslo)<br />
apraše.<br />
Statistiniai duomenys, skaičiai <strong>ir</strong> skaitmenys<br />
Pageidautina detaliai aprašyti taikytus tyrimų metodus <strong>ir</strong> nurodyti jų originalius<br />
šaltinius. Labai svarbi informacija apie lauko, vegetacinių <strong>ir</strong> kt. bandymų<br />
išdėstymo schemą <strong>ir</strong> jos pas<strong>ir</strong>inkimo motyvus. Lentelėse <strong>ir</strong> paveiksluose pateikiami<br />
duomenys privalo būti statistiškai įvertinti. Rodiklių žymėjimo santrumpos turi<br />
būti paaiškintos, jeigu jos neatitinka tarptautinių ISO standartų.<br />
Paveikslai<br />
Visa iliustracinė medžiaga – brėžiniai, grafikai, diagramos, fotografijos, piešiniai<br />
<strong>ir</strong> kt. – vadinami ben<strong>dr</strong>u paveikslų vardu. Tekstas juose rašomas lietuvių <strong>ir</strong><br />
anglų kalbomis.<br />
Paveikslai turi būti nespalvoti, padaryti Microsoft Office 2000, 2003, XP,<br />
VISTA paketų elektroninėje lentelėje EXCEL su suderintomis programomis <strong>ir</strong><br />
pradine informacija. Redakcija pasilieka teisę keisti jų formatą pagal straipsnio<br />
ar viso leidinio dizainą.<br />
Įrašai <strong>ir</strong> simboliai paveiksluose turi būti parašyti ne mažesniu kaip 10 dydžio<br />
TIMES NEW ROMAN šriftu. Paveikslų blokų dalys turi būti sužymėtos<br />
raidėmis a, b, c <strong>ir</strong> t. t.<br />
Literatūra<br />
1.<br />
2.<br />
Į literatūros sąrašą turi būti įtraukiamos tik mokslinės publikacijos.<br />
Citavimo pavyzdžiai:<br />
Vieno autoriaus knyga:<br />
Brazauskienė M. D. 2004. Agroekologija <strong>ir</strong> chemija. Naujasis lankas,<br />
Kaunas.<br />
Blažek J. 2001. Pģstujeme jablonģ. Nakladatelstvķ Brįzda, s. r. o., Praha.<br />
Kelių autorių knyga:<br />
1.<br />
2.<br />
Kawecki Z., Łojko R., Pilarek B. 2007. Mało znane rośliny sadownicze.<br />
Wydawnictwo UWM, Olsztyn.<br />
Žemės <strong>ir</strong> miškų ūkio augalų pesticidų katalogas. 2005. G. Rimavičienė (sudaryt.).<br />
Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnyba, Akademija, Kėdainių r.<br />
291
Straipsnis knygoje:<br />
1. Streif J. 1996. Optimum harvest date for different apple cultivar in the<br />
‘Bodensee’ area. In: A. de Jager, D. Johnson, E. Hohn (eds.), Determination and<br />
Prediction of Optimum Harvest Date of Apples and Pears. COST 94. European<br />
Commission. Luxembourg, 15–20.<br />
2. Byme D. H., Sherman W. B., Bacon T. A. 2000. Stone fruit genetic pool and<br />
its exploitation for growing under warm winter conditions. In: A. Erez (ed.),<br />
Temperature Fruit Crops in Warm Climates. Kluwer Academic Publishers,<br />
Netherlands, 157–230.<br />
3. Keller R. R. J. 2002. Cryopreservation of Allium sativum L. (Garlic). In:<br />
L. E. Towill, Y. P. S. Bajas (eds.), Biotechnology in Agriculture and Forestry.<br />
Springer-Verlag, Berlin, Heidelberg, 50: 38–47.<br />
1.<br />
1.<br />
1.<br />
2.<br />
1.<br />
Straipsnis konferencijos medžiagoje:<br />
Kampuss K., Strautina S. 2004. Evaluation of blackcurrant genetic resources<br />
for sustainable production. Proceedings of the International Workshop<br />
on Protection of Genetic Resources of Pomological Plants and Selection of<br />
Genitors with Traits Valuable for Sustainable Fruit Production. 22–25 August,<br />
Skierniewice, Poland, 147–158.<br />
Vieno autoriaus žurnalo straipsnis:<br />
Korban S. S. 1986. Interspecific hybridization in Malus. Hort. Science, 21(1):<br />
41–48.<br />
Žurnalo straipsnis (du <strong>ir</strong> daugiau autorių):<br />
Sasnauskas A., Gelvonauskienė D., Gelvonauskis B. 2002. Evaluation of<br />
new scab resistance apple in the f<strong>ir</strong>st-fifth years in orchard. Sodininkystė <strong>ir</strong><br />
daržininkystė, 21(3): 29–37.<br />
Balan V., Oprea M., Drosu S., Ch<strong>ir</strong>eceanu C., Tudor V., Petrisor C. 2006.<br />
Maintenance of biodiversity of apricot tree phenotypes in Romania. Acta<br />
Horticulturae, 701: 207–214.<br />
Straipsnis e. žurnale:<br />
Stanys V., Mažeikienė I., Stanienė G., Šikšnianas T. 2007. Effect of phytohormones<br />
and stratification on morphogenesis of Paeonia lactiflora Pall.<br />
isolated embryos. Biologija, 18(1). http://images.katalogas.lt/maleidykla/<br />
Bio71/Bio_027_030.pdf<br />
Duomenų bazė:<br />
FAO Stat Database. 2005. http://faostat.fao.org/faostat/<br />
Disertacijos santrauka:<br />
Čižauskas A. 2003. Valgomųjų svogūnų (<br />
1. Allium cepa L.) auginimo iš sėklų<br />
technologijos elementų tyrimai: daktaro disert. santr. Babtai.<br />
292
GUIDELINES FOR THE PREPARATION AND SUBMISSION<br />
OF ARTICLES TO THE VOLUMES OF SCIENTIFIC WORKS<br />
“SODININKYSTĖ IR DARŽININKYSTĖ“<br />
Rules for Submission – Acceptance of Papers<br />
Papers can be contributed by any Lithuanian and foreign scientific workers<br />
and persons carrying out scientific research. The latter’s paper will be accepted<br />
only when the co-author is scientific worker.<br />
Manuscripts should be sent by mail typed on computer printed in two copies<br />
on paper taking in account following instructions. The manuscript will be registered<br />
and submitted to the member of the Editorial Board in charge. He (she) will<br />
evaluate if the contents and the form corresponds to the main requ<strong>ir</strong>ements for<br />
periodical articles. Manuscripts rejected during the f<strong>ir</strong>st evaluation will be returned<br />
to the author with explanatory remarks. If the article is approved the member of<br />
the Editorial Board appoints two reviewers.<br />
The author must return the corrected manuscript to the Editorial Board in ten<br />
days by e-mail or by mail in a diskette or CD.<br />
Structure and length<br />
Requ<strong>ir</strong>ements to the manuscript<br />
The form of a manuscript has to correspond to the requ<strong>ir</strong>ements for periodical<br />
scientific articles. The paper should be organized in the following order:<br />
– Title (should not exceed 10 words)<br />
Title should be written in small letters in bold (Aspects of plant color acclimation<br />
molecular mechanism).<br />
– Author(s)’ name, surname<br />
The name and surname should be written in small letters in bold. If there is<br />
more than one author they are listed according to the<strong>ir</strong> input to the paper.<br />
– Institution(s), ad<strong>dr</strong>ess, email ad<strong>dr</strong>ess<br />
Should be written in small letters in Italic (Lithuanian Institute of<br />
Horticulture).<br />
The main text<br />
– Abstract (should not exceed 1400 characters or 250 words)<br />
Should contain the statement of the aims, methods and main results in<br />
short.<br />
– Key words (should not exceed 10 words)<br />
– Introduction<br />
Should present the investigated subject, results of earlier related research,<br />
reasons of the study, innovation. Should indicate the aim of the investigation.<br />
293
– Object, methods and conditions<br />
– Results<br />
Should present concisely the collected data during investigation, documentation<br />
(tables, figures).<br />
– Discussion<br />
Should not repeat results presented in “Results” but should interpret them<br />
with reference to the results obtained by other authors, explain the reasons of the<br />
investigated phenomena and raise new ideas, hypotheses.<br />
– Conclusions<br />
– Acknowledgements (optional)<br />
– References<br />
Should be kept to a minimum of 10 latest references on this theme.<br />
– Summary in Lithuanian and English (600–1 400 characters)<br />
Articles written based on non-traditional trial data and the obtained results<br />
may have other than traditional structural parts of a paper.<br />
The article should not exceed 10 pages of computer text, tables and figures<br />
included (longer articles are agreed with the cha<strong>ir</strong>man of the Editorial Board).<br />
Text preparation<br />
The manuscripts should be submitted in Lithuanian and English, typed on a<br />
PC, used Microsoft WORD for Windows 2000 XP or VISTA word-processor<br />
format. The font to be typed – TIMES NEW ROMAN size 12, on A4 paper<br />
(210 × 297 mm), single spaced, justified. Margins: top – 2 cm, bottom – 2 cm,<br />
right – 1.5 cm, left – 3 cm. Article should be submitted in electronic carrier.<br />
In bold there are written the title of the paper in all languages, headings and all<br />
main structural elements (introduction, object, methods and conditions, results,<br />
discussion, conclusions, acknowledgements, references, abstract). In Italic there<br />
are written Latin names of species, genera, diseases, pests micro-organisms and<br />
other biological objects. Names of plant cultivars should be placed within single<br />
quotation marks (for example, ‘Auksis’).<br />
The quoted reference in the text is indicated in round brackets (author’s surname,<br />
year).<br />
Tables<br />
Information given in figures or other illustrations, should not be repeated in<br />
tables.<br />
Text in tables is written in Lithuanian and English languages. If Lithuanian<br />
and English texts are in one line they are separated by /. Do not use vertical and<br />
horizontal lines to separate parts of the text. A horizontal line separates only headings<br />
of columns and the end of the table. Orientation in a page only vertical<br />
(Portrait).<br />
Trial variants in tables should not be numbered or submitted in complicated<br />
abbreviations. Tables should be self explanatory, and if there are abbreviations,<br />
294
they should be understandable. The used abbreviation should be explained in the<br />
description of f<strong>ir</strong>st table (figure).<br />
Statistical data, figures, numerals<br />
It is des<strong>ir</strong>able to describe in detail the applied research methods and indicate<br />
the<strong>ir</strong> original references. The information on the scheme (design) of field,<br />
vegetative and other trials and motivation of the<strong>ir</strong> choice is very important. Data<br />
presented in tables and figures must be statistically processed. Abbreviations<br />
of parameters should be explained if they do not correspond to the international<br />
standard abbreviations (ISO).<br />
Figures<br />
All illustrations – <strong>dr</strong>awings, graphs, diagrams, photographs, pictures, etc. are<br />
considered as figures. The text in them is written in Lithuanian and English.<br />
Figures must be <strong>dr</strong>afted in black colour in Microsoft Office 2000, 2003, XP,<br />
VISTA package, EXCEL electronic table with conformed programs and initial<br />
information. Editorial Board has the right to change the<strong>ir</strong> format according to the<br />
design of the article or the whole publication.<br />
Letters and symbols in figures should be not smaller than size 10 TIMES<br />
NEW ROMAN. Block parts of figures should be numbered consecutively by<br />
letters a, b, c, etc.<br />
References<br />
Into references it may be included scientific publications.<br />
Titles of foreign journals, volumes of conference articles, etc., are not abbreviated.<br />
The reference list should be arranged in alphabetical order.<br />
Examples of quotation:<br />
Book of one author:<br />
1.<br />
2.<br />
1.<br />
2.<br />
Brazauskienė M. D. 2004. Agroekologija <strong>ir</strong> chemija. Naujasis lankas,<br />
Kaunas.<br />
Bla˛ek J. 2001. Pģstujeme jablonģ. Nakladatelstvķ Brįzda, s. r. o., Praha.<br />
Books of several authors:<br />
Kawecki Z., Łojko R., Pilarek B. 2007. Mało znane rośliny sadownicze.<br />
Wydawnictwo UWM, Olsztyn.<br />
Žemės <strong>ir</strong> miškų ūkio augalų pesticidų katalogas. 2005. G. Rimavičienė (sudaryt.).<br />
Lietuvos žemės ūkio konsultavimo tarnyba, Akademija, Kėdainių r.<br />
295
Article in book:<br />
1. Streif J. 1996. Optimum harvest date for different apple cultivar in the<br />
‘Bodensee’ area. In: A.de Jager, D. Johnson, E. Hohn (eds.), Determination<br />
and Prediction of Optimum Harvest Date of Apples and Pears. COST 94.<br />
European Commission. Luxembourg, 15–20.<br />
2. Byme D. H., Sherman W. B., Bacon T. A. 2000. Stone fruit genetic pool and<br />
its exploitation for growing under warm winter conditions. In: A. Erez (ed.),<br />
Temperature Fruit Crops in Warm Climates. Kluwer Academic Publishers,<br />
Netherlands, 157–230.<br />
3. Keller R. R. J. 2002. Cryopreservation of Allium sativum L. (Garlic). In:<br />
L. E. Towill, Y. P. S. Bajas (eds.), Biotechnology in Agriculture and Forestry.<br />
Springer-Verlag, Berlin, Heidelberg, 50: 38–47.<br />
1.<br />
1.<br />
2.<br />
3.<br />
1.<br />
Article in conference material:<br />
Kampuss K., Strautina S. 2004. Evaluation of blackcurrant genetic resources<br />
for sustainable production. Proceedings of the International Workshop<br />
on Protection of Genetic Resources of Pomological Plants and Selection of<br />
Genitors with Traits Valuable for Sustainable Fruit Production. 22–25 August,<br />
Skierniewice, Poland, 147–158.<br />
Article in scientific journal:<br />
Korban S. S. 1986. Interspecific hybridization in Malus. HortScience, 21(1):<br />
41–48.<br />
Sasnauskas A., Gelvonauskienė D., Gelvonauskis B. 2002. Evaluation of<br />
new scab resistance apple in the f<strong>ir</strong>st-fifth years in orchard. Sodininkystė <strong>ir</strong><br />
daržininkystė, 21(3): 29–37.<br />
Balan V., Oprea M., Drosu S., Ch<strong>ir</strong>eceanu C., Tudor V., Petrisor C. 2006.<br />
Maintenance of biodiversity of apricot tree phenotypes in Romania. Acta<br />
Horticulturae, 701: 207–214.<br />
Article in e. journal:<br />
Stanys V., Mažeikienė I., Stanienė G., Šikšnianas T. 2007. Effect of phytohormones<br />
and stratification on morphogenesis of Paeonia lactiflora Pall.<br />
isolated embryos. Biologija, 18(1). http://images.katalogas.lt/maleidykla/<br />
Bio71/Bio_027_030.pdf<br />
Database:<br />
FAO Stat Database. 2005. http://faostat.fao.org/faostat/<br />
Thesis abstract:<br />
Čižauskas A. 2003. Valgomųjų svogūnų (<br />
1. Allium cepa L.) auginimo iš sėklų<br />
technologijos elementų tyrimai: daktaro disert. santr. Babtai.<br />
296
Turinys – Contents<br />
Au<strong>dr</strong>ius Sasnauskas, Dalia Gelvonauskienė, Bronislovas Gelvonauskis,<br />
Pranas Viškelis, Gintarė Šabajevienė, Jurga Sakalauskaitė,<br />
Pavelas Duchovskis<br />
Obels selekcinių numerių su B.396 poskiepiu tyrimas...............................................3<br />
Evaluation of apple selections on rootstock B.396...................................................11<br />
Eugeny Sedov, Zoja Serova, Nina Krasova<br />
Apple cultivars of the All-Russian Research Institute of Horticultural Breeding...............13<br />
Visos Rusijos sodo augalų selekcijos tyrimų instituto obelų veislės ........................22<br />
Gintarė Šabajevienė, Nobertas Uselis, Nomeda Kviklienė,<br />
Gie<strong>dr</strong>ė Samuolienė, Au<strong>dr</strong>ius Sasnauskas, Pavelas Duchovskis<br />
Effect of growth regulators on apple tree cv. ‘Jonagold King’ photosynthesis and<br />
yield parameters.........................................................................................................23<br />
Augimą reguliuojančių preparatų įtaka ‘Jonagold King’ veislės obelų fotosintezės<br />
<strong>ir</strong> derliaus rodikliams ................................................................................................32<br />
Nomeda Kviklienė, Darius Kviklys, Nobertas Uselis, Juozas Lanauskas<br />
Cheminio žiedų <strong>ir</strong> užuomazgų retinimo įtaka ‘Šampion’ veislės obelų vaisių<br />
kokybei......................................................................................................................33<br />
Flower and fruitlet chemical thinning effect on apple tree fruit quality of cv. ‘Shampion’................................................................................................................................42<br />
Juozas Lanauskas, Nomeda Kviklienė<br />
Kalcio trąšų įtaka ‘Šampion’ veislės obelų lapų <strong>ir</strong> vaisių cheminei sudėčiai...............43<br />
Effect of calcium fertilizers on leaf and fruit chemical composition of apple tree<br />
cv. ‘Shampion’...........................................................................................................50<br />
Alma Valiuškaitė, Laimutis Raudonis<br />
Epidemiology of bark diseases of apple tree in Lithuania........................................51<br />
Obelų žievės ligų epidemiologija Lietuvos soduose.................................................57<br />
Julius Liobikas, Sigutė Liegiūtė, Daiva Majienė, Sonata Trumbeckaitė,<br />
Vidmantas Bendokas, Dalia Marija Kopustinskienė, Tadeušas Šikšnianas,<br />
Nijolė Anisimovienė<br />
Sk<strong>ir</strong>tingų Ribes nigrum veislių uogų ekstraktų, turtingų antocianinų, antimikrobinis<br />
aktyvumas.........................................................................................................59<br />
Antimicrobial activity of anthocyanin-rich extracts from berries of diferent<br />
Ribes nigrum varieties...............................................................................................66<br />
Gražina Stanienė, Tadeušas Šikšnianas, Vidmantas Stanys,<br />
Jūratė Bronė Šikšnianienė, Šarūnė Morkūnaitė-Haimi<br />
Požymių raiška juodojo serbento diploidiniuose <strong>ir</strong> tetraploidiniuose augaluose ...............67<br />
The expression of features of black currant diploid and tetraploid plants................72
Marina Rubinskienė, Pranas Viškelis, Vidmantas Stanys,<br />
Tadeušas Šikšnianas, Au<strong>dr</strong>ius Sasnauskas<br />
Juodųjų serbentų cheminės sudėties <strong>ir</strong> fizikinių savybių pokyčiai uogoms nokstant..........................................................................................................................73<br />
Changes in chemical composition and physical properties of black currant during<br />
development.......................................................................................................80<br />
Loreta Buskienė<br />
Introdukuotų remontantinių aviečių veislių augumo <strong>ir</strong> produktyvumo įvertinimas.............................................................................................................................81<br />
Evaluation of the introduced raspberry cultivar growth vigour and productivity<br />
..........................................................................................................................86<br />
Urszula Puczel<br />
Effect of cutting type on the rooting process in selected species of evergreen<br />
barberries...................................................................................................................87<br />
Auginio rūšies įtaka amžinai žaliuojančių raugerškių atrinktų veislių įsišaknijimo<br />
procesui.............................................................................................................92<br />
Aušra Brazaitytė, Romualdas Juknys, Jurga Sakalauskaitė,<br />
San<strong>dr</strong>a Sakalauskienė, Bronislovas Gelvonauskis, Gie<strong>dr</strong>ė Samuolienė,<br />
Gintarė Šabajevienė, Akvilė Urbonavičiūtė, Raimonda Ulinskaitė,<br />
Alg<strong>ir</strong>das Sliesaravičius, Asta Ramaškevičienė, Pavieas Duchovskis<br />
Effect of UV-B radiation and ozone stress on photosynthetic pigment system of<br />
various horticultural plants........................................................................................93<br />
Ozono <strong>ir</strong> UV-B spinduliuotės poveikis įva<strong>ir</strong>ių sodo <strong>ir</strong> daržo augalų fotosintezės<br />
pigmentų sistemai....................................................................................................103<br />
Au<strong>dr</strong>ius Radzevičius, Rasa Karklelienė, Česlovas Bobinas, Pranas Viškelis<br />
Valgomojo pomidoro (Lycopersicon esculentum Mill.) lietuviškų <strong>ir</strong> baltarusiškų<br />
veislių vaisių biocheminių savybių tyrimas............................................................107<br />
Investigation of biochemical fruit composition in Lithuanian and Byelorussian tomato<br />
(Lycopersicon esculentum Mill.) cultivars.....................................................114<br />
Nijolė Maročkienė<br />
Valgomosios dumplūnės (Physalis ixokarpa Bort.) integruotų veislių įvertinimas...........................................................................................................................115<br />
Evaluation of the edible husk tomato (Physalis ixokarpa Brot.) integrated<br />
cultivars...................................................................................................................121<br />
Roma Starkutė, Vytautas Zalatorius, Laisvūnė Duchovskienė<br />
Priešsėlių įtaka ekologiškai auginamoms lauko daržovėms....................................123<br />
Preplant influence on ecologically grown field vegetable.......................................132<br />
Juozas Pekarskas<br />
Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka ekologiškai auginamoms<br />
morkoms..................................................................................................................135<br />
Effect of biological preparations biojodis and biokal on yield and chemical<br />
composition of organically grow carrots ................................................................146
Juozas Pekarskas<br />
Biologinių preparatų biojodžio <strong>ir</strong> „Biokal 1“ įtaka ekologiškai auginamų<br />
burokėlių derliui <strong>ir</strong> biocheminei sudėčiai................................................................147<br />
Effect of biological preparations biojodis and biokal on yield and chemical<br />
composition of organically grown red beet ...........................................................156<br />
Ona Bundinienė, Vytautas Zalatorius<br />
Trąšų su nitrifikacijos inhibitoriumi DMPP įtaka valgomosios morkos (Daucus<br />
carota L.) <strong>ir</strong> d<strong>ir</strong>vožemio produktyvumui.................................................................159<br />
Influence of fertilizers with nitrification inhibitor DMPP on productivity of<br />
edible carrot (Daucus carota L.) and soil................................................................168<br />
Ona Bundinienė, Pranas Viškelis, Vytautas Zalatorius<br />
Lapų trąšų įtaka raudonojo burokėlio (Beta vulgaris L.) produktyvumui, šakniavaisių<br />
kokybei <strong>ir</strong> laikymuisi....................................................................................169<br />
Influence of leaf fertilizers on productivity, indices of productivity and<br />
storage of red beet (Beta vulgaris L.) root crop......................................................179<br />
Laisvūnė Duchovskienė, Rasa Karklelienė, Elena Survilienė,<br />
Roma Starkutė<br />
The Effect of biopesticide NeemAzal-T/S on the Tetranychus urticae Koch. in<br />
carrot seed plants under greenhouse conditions......................................................181<br />
Biopesticido Nimazalio poveikis paprastųjų voratinklinių erkių (Tetranychus urticae<br />
Koch.) gausumui šiltnamyje auginamų sėklinių morkų pasėlyje.....................186<br />
Judita Černiauskienė, Honorata Danilčenko, Marek Gajewski<br />
Aliejinių moliūgų sėklų <strong>ir</strong> jų išspaudų cheminė sudėtis.........................................187<br />
Chemical composition of oil pumpkin seeds and oil cakes ....................................194<br />
Daiva Janušauskaitė, Vilma Žėkaitė<br />
Bulvių cheminės sudėties kitimo dinamika vegetacijos metu <strong>ir</strong> jos ryšys su<br />
gumbų krakmolingumu ..........................................................................................195<br />
Variation dynamics of potato chemical composition during the growing season<br />
and its relationship with potato tuber starch content ..............................................205<br />
San<strong>dr</strong>a Sakalauskienė, Aušra Brazaitytė, Jurga Sakalauskaitė,<br />
Sigitas Lazauskas, Pavelas Duchovskis, Gie<strong>dr</strong>ė Samuolienė,<br />
V<strong>ir</strong>mantas Povilaitis, Živilė Juknevičienė<br />
Imituotų šalnų poveikis žemės ūkio augalų augimo rodikliams ............................207<br />
Effect of simulated frost on biometrics indices of agricultural plants.....................215<br />
Irena Januškaitienė<br />
The fertilization impact on garden cress resistance to substrate acidity and<br />
heavy metal cadmium..............................................................................................217<br />
Tręšimo poveikis sėjamosios pip<strong>ir</strong>nės atsparumui substrato rūgštumui <strong>ir</strong> sunkiajam<br />
metalui kadmiui................................................................................................225
Natalija Burbulis, Ramunė Kuprienė, Aušra Blinstrubienė<br />
Investigation of cold resistance of winter rapeseed in vitro....................................227<br />
Žieminių rapsų atsparumo šalčiui tyrimai in vitro...................................................236<br />
Natalija Burbulis, Ramunė Kuprienė, Aušra Blinstrubienė<br />
The effect of de-acclimation and re-acclimation treatments on winter rapeseed<br />
cold resistance in vitro.............................................................................................237<br />
„Atlydžio“ <strong>ir</strong> pakartotinio grūdinimo įtaka žieminių rapsų atsparumui šalčiui<br />
in vitro......................................................................................................................244<br />
Beata Szwejkowska, Tomasz Winnicki, Pavelas Duchovskis<br />
Economic aspects of field pea (Pisum sativum L.) cultivation methods – an<br />
evaluation................................................................................................................245<br />
Ž<strong>ir</strong>nių auginimo metodų ekonominių aspektų įvertinimas......................................256<br />
Danguolė Kavaliauskaitė, Edita Dambrauskienė,<br />
Vytautas Zalatorius, Pranas Viškelis<br />
Herbicidų įtaka p<strong>ir</strong>mamečių vaistinių čiobrelių produktyvumui <strong>ir</strong> žaliavos<br />
kokybei....................................................................................................................257<br />
Influence of herbicides on the productivity and raw material quality of the f<strong>ir</strong>st<br />
year medicinal thyme..............................................................................................264<br />
Ingrida Mažeikienė, Vidmantas Stanys, Šarūnė Morkūnaitė-Haimi,<br />
Gražina Stanienė<br />
Morfologinis <strong>ir</strong> genetinis žolinių bijūnų polimorfizmas..........................................265<br />
Morphologic and genetic polymorphism of herbaceous peony..............................278<br />
Jurgita Vinskienė, Gražina Stanienė, Irena Kemežienė,<br />
Vidmantas Stanys<br />
Našlaitinės sanpaulijos ūglių regeneracija iš lapų in vitro......................................279<br />
Shoot regeneration from leaves of African violet in vitro.......................................286<br />
Vidmantas Stanys, Vytautas Šlapakauskas<br />
Augalų tyrimų puoselėtojas docentas Erikas Purvinas (1908 12 14–1999 08 17)........<br />
.................................................................................................................................287<br />
Docent Erikas Purvinas (1908.12.14–1999.08.17) – cherisher of plant research ........<br />
.................................................................................................................................291<br />
Atmintinė autoriams, rašantiems į Mokslo darbus „Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė“.......................................................................................................................292<br />
Guidelines for the preparation and submission of articles to the volumes of Scientific<br />
works “Sodininkystė <strong>ir</strong> daržininkystė”....................................................................295