SILPNUMO ĮVEIKIMAS AFRIKOJE - European Commission - Europa
SILPNUMO ĮVEIKIMAS AFRIKOJE - European Commission - Europa
SILPNUMO ĮVEIKIMAS AFRIKOJE - European Commission - Europa
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
2009 m. Europos ataskaita dėl vystymosi<br />
Istorinės valstybių silpnumo šaknys<br />
nepajėgianti atlikti savo funkcijų, dažnai pakeičiantis terminą silpna valstybė, aiškiai nepaaiškinant pagrindinės reikšmės, gali labai<br />
klaidinti 49 . Valstybių silpnumas dabar jau kamuoja šalis, ilgai laikytas sėkmės pavyzdžiais kalbant apie regionų, kaip antai Dramblio<br />
Kaulo Krantas ir Zimbabvė, ekonominĮ ir institucijų vystymąsi. Tačiau negalima paneigti, jog valstybių silpnumas, išliekantis ilgą<br />
laiką, akivaizdžiai pasireiškia daugiausia šalyse, niekada neturėjusių naudos iš veiksmingų valstybės institucijų.<br />
Vis dėlto reikia pasakyti, kad šis pastebėjimas sustiprina galvosūkį, susijusĮ su ribotu Europos kolonijinio valdymo laikotarpiu.<br />
Nereikėtų nuvertinti pokolonijinių valstybių institucijų vystymosi kolonijinio palikimo – svarbu išanalizuoti, ar – ir pagaliau kaip –<br />
kolonijinis valdymas sąveikavo su kai kuriais anksčiau egzistavusiais ir giliau įsišaknijusiais veiksniais.<br />
Herbst (2000) įtikinamai teigia, kad kolonijinės valdžios Afrikoje Į pietus nuo Sacharos pasiekiamumas daug dešimtmečių išliko šiek<br />
tiek daugiau nei teorinis. Berlyno konferencija „suteikė galimybes europiečiams užkariauti Afriką, kartu nuveikdama kiek galima<br />
mažiau tam kontroliuoti 50 .“ „1939 m. vidutinis Britų srities komisaras kartu su savo darbuotojais afrikiečiais buvo atsakingi už maždaug<br />
Velso dydžio teritoriją. Apie 43 milijonus Britanijos atogrąžų Afrikos gyventojų 1939 m. valdė iš viso 1 223 administratorių ir<br />
938 policininkų. Taip pat 3 660 pareigūnų valdė 15 milijonų afrikiečių Prancūzijos Vakarų Afrikoje, 887 pareigūnų valdė 3,2 milijonus<br />
Prancūzijos Pusiaujo Afrikoje, o 2 384 pareigūnai – 9,4 milijonus Belgijos Konge 1938 m. 51 “<br />
Šie skaičiai iškalbingai rodo ribotą kolonijinių valstybių gebėjimą skleisti savo administracinę valdžią didelėse teritorijose, kurias<br />
jos, kaip buvo laikoma, kontroliavo, o šios teritorijos kolonijiniu periodu buvo silpnos dar ir dėl blogai išplėtotų kelių, nekalbant jau<br />
apie visiškai mažą administracijos darbuotojų skaičių.<br />
Kodėl kolonijinė valdžia nekonsolidavo savo kontrolės Afrikoje Į pietus nuo Sacharos? Labiausiai įtikinantis atsakymas susijęs veikiau su<br />
pajėgumu, o ne su pasirengimu. Iššūkis, kurĮ Afrika Į pietus nuo Sacharos pateikė Europos šalims, nesiskyrė nuo to, su kuriuo susidūrė<br />
„ikikolonijiniai vadovai Afrikoje, [turėję] šimtmečiais kovoti, kad išplėstų savo valdžią 52 .“ Autorius teigia, kad „esminė problema, su<br />
kuria susidurdavo valstybių stiprintojai Afrikoje – ar jie būtų ikikolonijiniai karaliai, kolonijiniai gubernatoriai ar nepriklausomybės<br />
eros prezidentai, – buvo plėsti valdžią nesvetingose teritorijose, kuriose žmonių tankumas palyginti mažas 53 .”<br />
Šis argumentas rodo, jog sunkiai tikėtina, kad Europos šalims gali pasisekti, bent jau per kelis dešimtmečius – konsoliduoti valstybės<br />
institucijas, nes ikikolonijiniams valdytojams tai didžia dalimi nepavyko arba jie net nebandė to daryti. Kai kurios kolonijinių valstybių<br />
ypatybės gali būti siejamos ne tik su valstybėmis po nepriklausomybės, tačiau ir su ikikolonijinių laikų politinių vienetų savybėmis,<br />
įžvelgiant netgi stipresnę institucijų priklausomybę nuo ankstesnio vystymosi ir vystymosi išliekamumą regione. Atotrūkis tarp<br />
vadovų ir visuomenės atsispindi reiškinyje, kurĮ Herbst (2000) pavadino „pasitraukimo pirmenybe“, jei valdančiųjų ir kai kurių<br />
socialinių grupių interesų suderinti negalima. Pasitraukimas įgavo mobilumo formą, nes „migracija bėgant nuo socialinių ar politinių<br />
problemų buvo [...] paplitusi tarp jorubų, Edo gyventojų, fonų ir daugelio kitų 54 .” Mobilumas buvo vadovų nusilpimo priežastis,<br />
kaip kalbėdamas apie Pietų Sudano gentis pastebi Barfield (1993): „Dinkų vadovo galia buvo menka [...], nes užuot paklususios jo<br />
valdžiai, disidentų grupės galėjo persikelti Į naują teritoriją, jei buvo nepatenkintos 55 .“<br />
Pasitraukimo perspektyva migruojant žymiai sumažino vadovų galimybes padidinti išteklius iš valdomos bendruomenės, nes<br />
„tikėtina, kad išsiskirstę ir judūs žmonės nesukurs nei išteklių, kuriais remiasi pastovios nuolatinės vyriausybės institucijos, nei<br />
joms palaikyti reikalingos socialinės struktūros ir vertybių 56 .“ Šis neatskiriamas sunkumas lėmė net ir ikikolonijinių institucijų,<br />
kaupusių išteklius iš išorės per tolimą prekybą, ekstraversiją. Ikikolonijinė ekstraversija įgavo savičiausią savo formą – prekybą<br />
vergais. Parduodami vergai buvo gaunami arba iš pačių bendruomenių, kuriose žmonės galėjo būti nuteisiami tariamų kaltinimų,<br />
pasirinktinai iškeltų teismo institucijų, pagrindu 57 , arba nuo iš reidų prieš kaimynines bendruomenes, taip žlugdant pasitikėjimą<br />
ir socialinĮ kapitalą.<br />
Ši tragiška ikikolonijinės ekstraversijos forma sukūrė ilgalaikes pasekmes institucijoms Afrikos šalyse Į pietus nuo Sacharos – šalyse,<br />
kurias juo labiau galima sieti su esamu jų valstybės institucijų silpnumu. Nunn (2008) parodo, kad prekyba vergais kliudė Afrikos<br />
šalių Į pietus nuo Sacharos ekonomikos plėtrai, ir šie padariniai tęsė savo žalingą poveikĮ valstybės institucijoms. Prekyba vergais<br />
prisidėjo prie nepasitikėjimo valstybės institucijomis ir itin lokalizuotų etninių tapatybių konsolidacija, trukdančių sklandžiai<br />
funkcionuoti valstybės ir visuomenės santykiui, jei valstybė yra silpna 58 .<br />
49<br />
Cammack et al. 2006.<br />
50<br />
Herbst 2000, p. 72.<br />
51<br />
Herbst 2000, p. 78.<br />
52<br />
Herbst 2000, p. 35.<br />
53<br />
Herbst 2000, p. 11.<br />
54<br />
Herbst 2000, p. 39.<br />
55<br />
Barfield 1993, p. 38.<br />
56<br />
Clapham 1996, p. 28.<br />
57<br />
Nunn 2008.<br />
58<br />
Collier 2009b; Kaplan 2009.<br />
55<br />
DĖL<br />
EUROPOS ATASKAITA<br />
VYSTYMOSI