SILPNUMO ĮVEIKIMAS AFRIKOJE - European Commission - Europa
SILPNUMO ĮVEIKIMAS AFRIKOJE - European Commission - Europa
SILPNUMO ĮVEIKIMAS AFRIKOJE - European Commission - Europa
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
2009 m. Europos ataskaita dėl vystymosi<br />
Išvados – prioritetai ir rekomendacijos<br />
Tiek kvalifikuotų, tiek nekvalifikuotų žmonių migracija ir apykaita – neatsiejama žmonijos istorijos dalis. Visos migracijos,<br />
ko gero, prasidėjo nuo didžiosios žmonių migracijos iš Rytų Afrikos Didžiojo riftinio slėnio, galiausiai privedusios prie<br />
pirmosios žmonių gyvenvietės šiandieninės Europos teritorijoje. Nuo 16-ojo amžiaus europiečiai masiškai migravo Į vakarus<br />
apgyvendinti naujojo pasaulio. 18-ajame amžiuje afrikiečiai buvo mokomi Europos universitetuose. Siera Leonės Fura Bėjaus<br />
kolegija, vienas pirmųjų europinių universitetų Afrikoje Į pietus nuo Sacharos, buvo įsteigtas kaip sugrįžusių vergų centras<br />
ir vėliau tapo Afrikos nepriklausomybės judėjimų inkubatorium.<br />
Būtų baisi klaida leisti dabartinei finansų krizei ir netinkamai „smegenų nuotėkio“ interpretacijai kliudyti svarbiam kvalifikacijos<br />
vystymo procesui ir „smegenų apykaitai“. Vietoj to galima kūrybiškai išnaudoti migracijos paskatas bei privalumus ir pakelti<br />
žmogiškojo kapitalo lygĮ Afrikoje Į pietus nuo Sacharos, kartu atnešant naudą <strong>Europa</strong>i.<br />
4-asis prioritetas: Remti geresnĮ valdymą regioniniu lygiu, įskaitant regioninės integracijos procesus. Formuluojant<br />
politinĮ atsaką regioniniu lygiu, galima būtų pasinaudoti regioninės integracijos mechanizmų, kurie padeda įsisavinti kaimyninių<br />
šalių šalutinius poveikius arba pakeisti kai kuriuos institucinius trūkumus, teikiamais privalumais (žr. 9.3 langelį).<br />
9.3 langelis. Tinkamas regioninės integracijos lygis<br />
Pagal Bendrą ES ir Afrikos strategiją, ES galėtų skatinti labiau subregioninĮ politinĮ dialogą ir prisidėti įgyvendinant veiksmingą<br />
pagalbinĮ principą, grįstą pasitikėjimu. Siekiant, kad vietos susitarimai prisidėtų prie valstybių stiprinimo, svarbus vietos<br />
lyderių vaidmuo. Regioniniams lyderiams, kaip antai Nigerijai ir Pietų Afrikai reikia tinkamų paskatų, kad jie galėtų visomis<br />
išgalėmis įsitraukti Į regioninius ekonominės partnerystės susitarimus ir vadovauti 15 .<br />
Dėl didelių Afrikos regioninių grupių ekonominių skirtumų, integracija su EB (ir pasauline rinka) tikriausiai darys skirtingoms<br />
šalims labai skirtingą poveikį. Gali atsirasti subregioniniai „stebulės ir stipino“ modeliai arba juos gali sustiprinti pogrupyje<br />
kuriamos įtampos bei padidėjusi nelygybė. Siekiant sušvelninti tokias situacijas ir sumažinti regioninę nelygybę, reikia<br />
diegti perdavimo mechanizmus. Vietinei konvergencijai paskatinti galima sukurti ir subsidijuoti subregioninius investavimo<br />
projektus. Pagal Bendrą ES ir Afrikos strategiją, galima daugiau dėmesio skirti politiniams dialogams su subregionų vadovais,<br />
siekiant paskatinti jų indėlĮ Į šiuos subregioninius kompensavimo mechanizmus. Šiuo atžvilgiu ES galėtų pasinaudoti savo<br />
patirtimi, skatindama subregioninius struktūrinius fondus.<br />
Regioniniai prekybos susitarimai gali suteikti Afrikos šalims galimybę pasinaudoti masinės gamybos teikiamais privalumais, stiprinti<br />
vidaus konkurenciją, didinti pajamas iš investicijų, pritraukti TUI bei technologijas ir taip paskatinti ekonominĮ augimą. Regioniniai<br />
susitarimai taip pat galėtų suteikti ekonomikoms galimybių sutelkti išteklius bendriems infrastruktūros projektams ir įsisavinti<br />
tokių investicijų tarpvalstybinĮ regioninĮ poveikį 16 . Jie galėtų suteikti mažoms Afrikos šalims svaresnĮ balsą derantis dėl susitarimų<br />
su kitais prekybos blokais ir privačiais partneriais.<br />
Kalbant apie masinę gamybą saugumo paslaugų ir kitų viešųjų gėrybių tiekime arba privačių nekomercinių prekių gamyboje, galima<br />
teigti, kad standartinės Afrikos šalys yra per mažos 17 . Standartinė internalizacijos teorija teigia, kad tiek regioninių viešųjų gėrybių<br />
pasiūlą (kaip antai tarpvalstybines transporto ir tinklų infrastruktūras), tiek regioninių viešųjų „blogybių“ (kaip antai, kaimyninių<br />
valstybių ginklavimosi varžybų, ligų plitimo ir nesaugių pasienio ruožų) reguliavimą visų geriausia realizuoti per Afrikos vidaus<br />
susitarimus.<br />
Regioninės integracijos susitarimai taip pat gali padėti stiprinti institucijas. Jos gali sutvirtinti įsipareigojimus stiprinančias politikos<br />
reformas – tai ypač svarbu šalyse, kurių gebėjimai prisiimti įsipareigojimus yra silpni. Dalyvavimas prekybos bloke su tvirtomis<br />
„klubo taisyklėmis“ gali įtvirtinti demokratines reformas ir suteikti šalims narėms patikimumo.<br />
15<br />
Šios šalys nepasirašė jokių tarpinių susitarimų ir prekiauja su ES pagal kitas prekybos sąlygas.<br />
16<br />
Žr. Collier 2006. Pavyzdžiui, UNCTAD (2009) teigia, kad regioninis bendradarbiavimas visų pirma turėtų būti siejamas su infrastruktūros plėtra ir pabrėžia bendros<br />
infrastruktūros privalumus. Rytų Afrikoje „geležinkelis buvo regioninis projektas ir gana pigus transporto būdas, jungiantis Ugandą su vandenynu per Keniją.<br />
Tai pasikeitė 1977 m., padalijus „Rytų Afrikos geležinkelius“ Į nacionaliniu lygiu valdomas dalis. Šis padalijimas sumažino geležinkelio sistemos veiksmingumą,<br />
nes atsirado papildomų valdymo, priežiūros, pasienio kontrolės ir kitų koordinavimo išlaidų“ 41 p.<br />
17<br />
Collier 2006.<br />
129<br />
DĖL<br />
EUROPOS ATASKAITA<br />
VYSTYMOSI