SILPNUMO ĮVEIKIMAS AFRIKOJE - European Commission - Europa
SILPNUMO ĮVEIKIMAS AFRIKOJE - European Commission - Europa
SILPNUMO ĮVEIKIMAS AFRIKOJE - European Commission - Europa
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
2009 m. Europos ataskaita dėl vystymosi<br />
Valstybės stiprinimas ir socialinė sanglauda<br />
šiomis institucijomis. Kai kurie donorai jau pripažino, kad labai svarbu ugdyti vietos gebėjimus tyrinėti valstybių „žmonių geografiją“<br />
ir analizuoti socialines bei kultūrines aplinkybes. (Nyderlandų bendradarbiavimo plėtros srityje ministerija 9-iose besivystančio<br />
pasaulio šalyse finansuoja vietos organizacijas, atliekančias aktualius socialinius tyrimus. „Hewlett Foundation“ teikia ilgalaikę<br />
paramą 24-ioms idėjų kalvėms 11-oje Afrikos šalių.)<br />
Pagalbos agentūros turėtų dėti daugiau pastangų ir išteklių, siekdamos geriau suprasti ir nustatyti socialines-politines ir institucines<br />
problemas silpnose šalyse (žr. 7.2 langelį). Išsamesni socialinių mokslų ir politikos tyrimai būtų santykinai nebrangūs ir labai<br />
atsipirktų plėtojant tarptautinę ir vietos politiką, suformuotą specialiai silpnų šalių neišvengiamai sudėtingoms problemoms spręsti.<br />
Būtina nustatyti socialines ir politines aplinkybes siekiant suprasti, ko reikia imtis, ir išaiškinti prieigos prie valstybės institucijų ir<br />
bendravimo su jomis taškus bei erdves. ES gebėjimą apibrėžti intervencijų reguliavimo pobūdĮ gali reikšmingai pagerinti silpnose<br />
šalyse dirbančių ES darbuotojų periodiniu vertinimu pagrįstas valdymo ir atrankos procesas, mechanizmai, skatinantys skirtingų<br />
sričių (humanitarinės pagalbos, bendradarbiavimo plėtros srityje, užsienio politikos, diplomatijos) specialistų dialogą ir specializaciją<br />
konkrečiuose regionuose, šalyse arba sektoriuose.<br />
7.2 langelis. Somalis ir Somalilandas<br />
Seth Kaplan, „Alpha International Consulting, Ltd.“ vadovaujantysis partneris<br />
Somalis ir nuo jo atsiskyrusi Somalilando teritorija yra vienas geriausių pavyzdžių, kokie priešingi rezultatai gali būti kuriant<br />
valstybę ant importuotų ir vietinių institucinių pamatų.<br />
Nuo Somalio valstybės žlugimo 1991 m. tarptautinė bendruomenė ne mažiau nei 15 kartų bandė ją atkurti, taikydama<br />
modelĮ „iš viršaus Į apačią“, ir 15 kartų šios pastangos nuėjo perniek. Pagalbos agentūros, ambasados ir daugiašalės<br />
organizacijos, atskirtos nuo politinės realybės šalies viduje, vėl ir vėl neteisingai interpretavo politinę šalies dinamiką ir<br />
primetinėjo jai „neišradingus, nestrateginius, šabloniškus politinius sprendimus, menkai tinkamus Somalio aplinkybėms ir<br />
beveik neatsižvelgiančius Į Somalio gyventojų nuomones.“ Dėl to „somaliai, siekiantys ištraukti savo šalĮ iš šios negailestingos<br />
ir užsitęsusios krizės, privalo tai padaryti ne dėl tarptautinės bendruomenės pastangų, bet nepaisydami jų 15 .“<br />
Tuo tarpu Somalilandas, Somalio šiaurės vakaruose esanti teritorija, 1991 m. paskelbusi savo nepriklausomybę, sukūrė savo<br />
valstybės institucijas taikydamas principą „iš apačios Į viršų“ ir atsižvelgdamas Į seniai egzistuojančias ir visuotinai pripažintas<br />
klanų struktūras. Šiandien Somalilandas yra demokratiškiausia regiono valstybė, užsitikrinusi tokĮ stabilumą ir klestėjimą, kad<br />
Į ją vyksta imigrantai iš viso Somalio pusiasalio. Dėl šios sėkmės Somalilandas turi būti iš dalies dėkingas menkai pagalbai iš<br />
išorės, nes buvo priverstas remtis tik vidiniais ištekliais, pajėgumu ir institucijomis. (Kai kurie Somalilando nepriklausomybės<br />
šalininkai bijo, kad didesnė užsienio pagalba gali padaryti neigiamą poveikį.) Kai kurie kiti Somalio regionai, kaip antai<br />
Puntlandas, taip pat įkūrė klanų struktūromis grįstą vietos administraciją. Tačiau tarptautinė bendruomenė atsisako pripažinti<br />
Somalilandą ir laikosi savo bergždžių pastangų atkurti centralizuotą Somalio valstybę.<br />
Politologo Keno Menkhauso žodžiai apie SomalĮ tinka ir daugeliui kitų žlugusių ir silpnų šalių: „Šie platūs ir įtempti<br />
[neoficialūs] [savivaldos] mechanizmai [...] beveik nematomi išorės stebėtojams, dažnai besirūpinantiems tik centrine<br />
valstybe, t. y. struktūra, kuri realiai teikia somaliams mažiausiai lygybės įstatymų atžvilgiu. [...] Išorės veikėjams reikėtų<br />
priminti tradicinę išmintį, kad jautri ir veiksminga valstybė yra esminė plėtros sąlyga, – šis teiginys yra beveik visose Pasaulio<br />
banko ir JT plėtros strategijose. Daugeliui somalių valstybė yra priemonė turtui ir valdžiai kaupti. Ji turtina ir suteikia galią<br />
ją kontroliuojantiesiems bei išnaudojantiesiems ir engia likusius gyventojus. Dėl šių skirtingų valstybės interpretacijų išorės<br />
ir vidaus veikėjai dažnai nesusikalba 16 .“<br />
Galimas kelias išnaudoti vietos pajėgumą bei institucijas ir pagerinti valdymą yra kurti vietos valdžios struktūras, kuo labiau jas<br />
susiejant su jų bendruomenėmis. Vietos valdžia toli gražu ne tobulas sprendimas, bet perleidžiant valdžios funkcijas kaimams,<br />
miestams ir miestų rajonams, galima panaudoti bendravimo „akis Į akį“ galią ir paskatinti skaidresnes bei labiau atskaitingas valdymo<br />
formas. Centrinės valdžios struktūros gali užtikrinti valiutos stabilumą, skatinti prekių rinką, kurti tarpmiestinius transporto tinklus ir<br />
nustatyti elementarius bankininkystės, teisės, sveikatos apsaugos ir švietimo standartus. Tačiau didžiausią kasdieninĮ poveikĮ šeimoms<br />
ir mažoms įmonėms darančias paslaugas turi teikti vietos ir rajonų valdžia. Žemesniųjų lygmenų valdžios organai teikia, pavyzdžiui,<br />
daugiausiai švietimo, sveikatos apsaugos ir statybų paslaugų.<br />
15<br />
Menkhaus 2008, 9 p.<br />
16<br />
Menkhaus, 2007, 87 p.<br />
95<br />
DĖL<br />
EUROPOS ATASKAITA<br />
VYSTYMOSI