Per sPortÄ â į PilietinÄ kultÅ«rÄ - Lietuvos sporto informacijos centras
Per sPortÄ â į PilietinÄ kultÅ«rÄ - Lietuvos sporto informacijos centras
Per sPortÄ â į PilietinÄ kultÅ«rÄ - Lietuvos sporto informacijos centras
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą<br />
Sudarė Stanislovas Stonkus<br />
Vilnius 2007
UDK 37.035<br />
Pe-122<br />
Leidinys parengtas Kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> departamento<br />
prie <strong>Lietuvos</strong> Respublikos Vyriausybės užsakymu<br />
gyvendinant <strong>Lietuvos</strong> Respublikos Seimo 2006 m. rugsėjo 19 d.<br />
nutarimu Nr. X-818 patvirtintą Ilgalaikę pilietinio ir tautinio ugdymo programą<br />
Sudarytojas<br />
Autoriai<br />
prof. habil. dr. Stanislovas Stonkus<br />
R. Agurkienė<br />
F. Beleškevičienė<br />
S. Džiugelienė<br />
V. Gylys<br />
V. Janiūnas<br />
D. Nutautienė<br />
R. Puniškienė<br />
N. Sližauskienė<br />
S. Stonkus<br />
S. Šuipis<br />
H. Vaicekauskienė<br />
J. Varkulevičius<br />
Nuotraukos iš knygos autorių ir Kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> departamento archyvų<br />
Recenzavo<br />
prof. habil. dr. Povilas Karoblis<br />
Milda Laurutėnaitė – Kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> departamento<br />
Kūno kultūros strategijos skyriaus vedėja<br />
Išleista <strong>Lietuvos</strong> Respublikos kultūros ir <strong>sporto</strong> rėmimo fondo lėšomis<br />
ISBN 978-9986-574-94-1<br />
© Kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> departamentas<br />
© <strong>Lietuvos</strong> <strong>sporto</strong> <strong>informacijos</strong> <strong>centras</strong>
turinys<br />
Kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> departamento gen. direktoriaus A. Raslano žodis .................. 4<br />
Pratarmė .................................................................................................................... 5<br />
S. Stonkus. Priedermė ................................................................................................. 7<br />
S. Šuipis. Pagarba, meilė šeimai ir Tėvynei ................................................................ 17<br />
H. Vaicekauskienė. Po pilietiškumo stogu .................................................................. 25<br />
S. Džiugelienė. Pažink savo šalį ir didžiuokis ja ......................................................... 45<br />
J. Varkulevičius. Kūno kultūros ir olimpinių vertybių formavimas –<br />
kūno kultūros mokytojo priedermė .......................................................................... 50<br />
R. Agurkienė. Pilietinio ugdymo būdai popamokinėje sportinėje veikloje .................. 58<br />
F. Beleškevičienė. Pilietinio ir olimpinio ugdymo mokykloje tapatumai ..................... 62<br />
D. Nutautienė. Jaunuolio rengimas gyvenimui ......................................................... 74<br />
V. Gylys. Bendravimo kultūra, fizinis aktyvumas, sveika gyvensena –<br />
svarbios pilietiškumo apraiškos ................................................................................. 79<br />
V. Janiūnas, R. Puniškienė. Labai aktyviai sportuojančių mokinių<br />
pilietinis ugdymas .................................................................................................... 85<br />
N. Sližauskienė. Kūno kultūros mokytojas – visaverčio piliečio ugdytojas ................. 89<br />
Odė sportui ............................................................................................................. 102
algirdas raslanas<br />
Kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> departamento<br />
prie <strong>Lietuvos</strong> Respublikos Vyriausybės generalinis direktorius<br />
Kas yra pilietis ir ką reiškia būti pilietiškai atsakingam? Kas yra tauta ir tautinė<br />
savimonė? Koks pilietiškumo ir tautiškumo santykis?..<br />
Visais laikais sportas buvo TAI, kas žadino ir tebežadina žmonių tautinę<br />
savigarbą, patriotinius jausmus. Jau klasikiniu pavyzdžiu tapo Kauno „Žalgirio“<br />
ir Maskvos CASK susitikimai, kai <strong>Lietuvos</strong> komandos pergalės krepšinio<br />
aikštelėse reiškė ir tylią, dar vieną, užspaustos lietuvių tautos pergalę prieš Sovietų<br />
Sąjungą. Ir 2007-ųjų ruduo, kai nesutariančią ir besikivirčijančią dėl įvairiausių<br />
interesų Lietuvą pabudino į Europos krepšinio čempionatą išvykusi <strong>Lietuvos</strong><br />
vyrų krepšinio rinktinė ir <strong>Lietuvos</strong> gatvės pražydo mažytėmis trispalvėmis. Visi<br />
didžiuojamės, matydami dar tik įžengiantį į disko metimo sektorių Virgilijų<br />
Alekną, nes jis – tai MES, tokie pat galingi ir pajėgūs įveikti visus sunkumus.<br />
Tai vos keletas pavyzdžių. Iš tikrųjų kiekvienos atkaklios sportinės kovos, didelio<br />
sportinio įvykio akivaizdoje tampame neįtikimai vieningi ir išdidūs, aiškiai suvokdami<br />
savo lietuvybę ir jausdami Lietuvą.<br />
Neabejoju, kad <strong>sporto</strong> salėse, <strong>sporto</strong> aikštynuose ir šiandien sportuoja ir auga<br />
gražus jaunimas, kuris po kelerių metų bus pasirengęs atiduoti visas jėgas kovoje<br />
už <strong>Lietuvos</strong> garbę. Tačiau turime prisiminti ir tai, kad augančiai jaunajai kartai<br />
minties ir žodžio, veiksmo laisvė, nepriklausomybė ir kiti pamatiniai egzistencijos<br />
dalykai pirmiausia yra duotybė ir tik po to – vertybė. Kad kasdien pasaulis tampa<br />
vis labiau kosmopolitiškas, vis daugiau keliaujame, bendraujame, bendradarbiaujame<br />
ir pasaulio tautų katile neištirpsime tik giliai suvokdami savo prigimties esmę,<br />
savo tautinį identitetą, pilietinę atsakomybę.<br />
Tikiuosi, kad ši knyga padės pirmiausia kiekvienam mūsų dar kartą atsakyti<br />
į pradžioje užduotus ir daugelį kitų svarbių klausimų, kad padėsime rasti atsakymus<br />
į juos ir augančiai mūsų ateičiai.<br />
<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Pratarmė<br />
Kiekviena laisva, savo ateitimi besirūpinanti tauta privalo<br />
išugdyti sveiką, stiprų, ištvermingą, gražų, dvasiškai turtingą,<br />
turintį būtinus fizinius, protinius ir dorus socialinius įgūdžius,<br />
sveiką žmogų.<br />
Dar Antikoje buvo siekiama, kad „...kūnas būtų parengtas<br />
ir klausytų kilnios sielos, kad... kūno grožis kuo darniausiai<br />
sugyventų su sielos grožiu, nes kūno grožis, sutapęs su sielos grožiu,<br />
sudaro harmoningą žmogų...“ (Platonas).<br />
Naujausiais laikais šalys, supratusios, kad fizinis lavinimas, kūno kultūra yra<br />
viena svarbiausių (ar net pagrindinių) visapusio žmogaus auklėjimo sudedamųjų<br />
dalių, jau XVIII a. pabaigoje XIX a. pradžioje pirmiausia pradėjo plėtoti ją<br />
mokyklose.<br />
Vokiečių filosofas, švietimo ministras, įkūręs Berlyno universitetą, istorijos<br />
tikslu laikęs harmoningos asmenybės ugdymą, V. Humboltas (1767–1835) teigė:<br />
„Kas norima įvesti į gyvenimą, tas reikia pirmiausia įvesti į mokyklą.“<br />
Jau XIX a. į harmoningą žmogaus raidą, paremtą fizinių ir dvasinių jėgų vienove,<br />
vykstančią sąmonei vadovaujant, vyravo mokslinis požiūris: „...tik ryškiai šviečiantis<br />
mokslo spindulys gali apšviesti ir nustatyti stebimojo išorinės formos ir įgyvendinamo<br />
kūno lavinimo ryšį, tik mintis gali padaryti skaidrų prieš mus esantį kūną ir parodyti<br />
mums, kaip ta forma tolydžio, nuosekliai stiprėjant fizinės veiklos įtakai tobulėja ir iki<br />
begalybės keičiasi savo išvaizda ir savo poreiškiais“ (P. F. Lesgaftas).<br />
XX a. ketvirtajame dešimtmetyje ir Lietuvoje suvokta, kad<br />
svarbiausia grandis ugdant sveiką, gražų, stiprų, dorą <strong>Lietuvos</strong><br />
pilietį yra mokykla.<br />
To meto <strong>Lietuvos</strong> švietimo ministras K. Šakenis: „Seniau<br />
kūno kultūra buvo laikoma menku dalyku. Maža į ją tekreipta<br />
Laikas nieko negali padaryti<br />
didžiosioms mintims;<br />
jos ir dabar tokios pat<br />
šviežios, kaip kad tada, kai<br />
pirmą kartą prieš daugelį<br />
amžių užgimė savo autorių<br />
protuose.<br />
S. Smailsas<br />
Kūno kultūra <strong>Lietuvos</strong><br />
mokykloms turi rūpėti<br />
ne mažiau kaip dvasios<br />
kultūra.<br />
A. Smetona<br />
dėmesio. Mokyklose ji traktuota kaip antraeilis, nesvarbus dalykas. Dabar suprasta<br />
jos didžiulė reikšmė, ja susirūpinta.“<br />
Siekdamas, kad kūno kultūra užimtų deramą vietą mokykloje, K. Dineika<br />
teigė: „...Kūno kultūra, kaip fiziškai etinis dalykas, ugdo visą žmogų, visą jo<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Knyga turi būti kirvis,<br />
galintis iškirsti mumyse<br />
užšalusią jūrą.<br />
F. Kafka<br />
psichofizinę prigimtį, be to, kūno kultūros dalykuose gauna aiškaus<br />
pritaikymo kitų mokslų žinios.“<br />
Ir kūno kultūros mokytojui, siekiančiam išspręsti kūno<br />
kultūrai keliamus uždavinius, kėlė nemažus reikalavimus:<br />
„...Mokytojai tik tada gali atlikti savo kilnią pareigą, jeigu jie<br />
patys yra pakilę iš kasdienybės ir jų sveika dvasia viešpatauja sveikame kūne“ (K. Dineika).<br />
Galime džiaugtis, kad turime tokių kūno kultūros mokytojų, mokyklų vadovų.<br />
Dalis jų savo požiūrį išsakė, praktiniu patyrimu pasidalijo šioje knygoje. Knygoje,<br />
kurią rengdami turėjome tikslą priminti pilietinio mokinių ugdymo svarbą dabar, aptarti<br />
kai kuriuos pagrindinius teorinius teiginius, būtinybę ir plačias pilietinio ugdymo<br />
galimybes per kūno kultūros pamokas ir po jų, per popamokinę sportinę veiklą. Iš<br />
tiesų, kokią įdomią tą sportinę ir su sportu susijusių renginių įvairovę atskleidė mūsų<br />
išradingieji, nuoširdieji, tikrieji savo ugdytinių globėjai ir draugai – kūno kultūros<br />
mokytojai, mokyklų vadovai!<br />
Žmogus gali apsieiti be<br />
daug ko, o be Žmogaus<br />
– niekada.<br />
L. Bernas<br />
Ačiū jiems už jų atsidavimą, rūpestį jaunaisiais mūsų<br />
piliečiais. Ačiū už pateiktus rašinius. Turime padėkoti Kūno<br />
kultūros ir <strong>sporto</strong> departamento vadovams, jų energingai,<br />
išradingai darbuotojai Mildai Laurutėnaitei už idėjas ir pastangas<br />
bei paramą rengiant ir palydint į šviesą šią knygą. Ačiū<br />
rankraščių redaktorei kantriajai Zitai Šakalinienei. Ačiū <strong>Lietuvos</strong> <strong>sporto</strong> <strong>informacijos</strong><br />
centrui, jo vadovui Zigmantui Motiekaičiui už tai, kad tokią knygą į<br />
rankas paims skaitytojai.<br />
Sudarytojas prof. S. Stonkus<br />
<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
stanislovas stonkus<br />
<strong>Lietuvos</strong> kūno kultūros akademijos profesorius<br />
Priedermė<br />
Tikslas ir įvaizdis. Suvokus, kad:<br />
• pilietiškumas yra asmens savo teisių, atsakomybės<br />
ir pareigų demokratinei valstybei suvokimas, veikla<br />
visuomenės labui, bendrapiliečių teisių ir laisvių, demokratijos<br />
gynimas, gerovės Lietuvai siekimas,<br />
• kiekvieno piliečio pareiga ne tik rūpintis savimi, bet<br />
ir aktyviai dalyvauti visuomenės gyvenime, laikytis<br />
nustatytų taisyklių, atsakyti už savo poelgius,<br />
• tautiškumas – tai asmens savo tautos istorijos, kultūros<br />
savitumo supratimas, tautos tapatumo puoselėjimas,<br />
įsipareigojimų <strong>Lietuvos</strong> tautai ir valstybei, lietuviškosios<br />
kultūrinės ir politinės tapatybės išlaikymas ir kūrimas,<br />
• pilietinis ir tautinis ugdymas neatsiejamas, greta, koja<br />
kojon einantis vyksmas,<br />
• kūno kultūra, sportas – svarbios neatsiejamos asmens<br />
ir visuomenės bendrosios kultūros dalys, turinčios<br />
specifinės įtakos jauno žmogaus asmenybės ugdymui,<br />
prieš akis iškyla neabejotinas, aiškus ugdytinio įvaizdis, siekinys:<br />
išsimokslinęs, sveikas, visiškos kūno ir dvasios tvirtybės<br />
bei grožio harmonijos, aktyvus mūsų šalies pilietis.<br />
Antikos Graikijoje vyravo nuomonė, kad fizinis grožis, jėga<br />
ir sveikata, išugdyti fiziniais pratimais, derinami su intelektu,<br />
moralinėmis ir dvasinėmis vertybėmis (išugdytomis mokslo,<br />
meno, muzikos), padeda išauginti ir subrandinti tobulą, valstybei<br />
reikalingą ir naudingą pilietį.<br />
XX a. ketvirtojo dešimtmečio pradžioje vienas iš mūsų <strong>Lietuvos</strong><br />
kūno kultūros, <strong>sporto</strong> pradininkų dr. A. Jurgelionis teigė:<br />
„Tautos sveikata pareina nuo gerų higienos papročių ir moralės,<br />
tuos dalykus turime įkvėpti per sportą.“<br />
Žmonių gyvenimą rodo<br />
poelgiai, o ne idėjos.<br />
A. Fransas<br />
Elgesys – tai veidrodis, kuris<br />
parodo visų veidus.<br />
J. V. Gėtė<br />
Nėra laimės be tėvynės,<br />
kiekvienas tesuleidžia šaknis<br />
į gimtąją žemę.<br />
J. Turgenevas<br />
Tauta, kuri neskaito,<br />
nerašo, neturi pasaulyje<br />
prasmės.<br />
V. Mykolaitis-Putinas<br />
Darna, grožis ir sveikata<br />
reikalauja ne tik lavintis<br />
mokslo ir meno srityje, bet<br />
visą gyvenimą užsiiminėti<br />
fiziniais pratimais.<br />
Platonas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Prielaidos. Ieškodami būdų ugdyti visavertį pilietį kūno<br />
kultūros, <strong>sporto</strong> priemonėmis, plėtodami ir įvairindami tuos<br />
būdus, turėtume atsakyti į klausimą – kurios teorinės ir praktinės<br />
prielaidos, kokie kūno kultūros, <strong>sporto</strong> požymiai ir priedermė<br />
garantuoja pasirinktų būdų veiksmingumą.<br />
Kūno kultūrai, sportui Nepriklausomoje Lietuvoje žengiant<br />
pirmuosius tvirtesnius žingsnius aktualiu pripažintas pilnaverčių<br />
šalies piliečių ugdymas. Pirmiausia, kūno kultūra jau tada laikyta<br />
bendrosios tautos kultūros dalimi.<br />
„...Kultūra yra aukščiausias tautos siekimas. Žuvus kultūrai žūsta ir pati tauta.<br />
Kultūroje išskiriama dvasios ir kūno kultūra. Dvasios kultūra galima pavadinti tą<br />
kelią, kuris išeinant iš dvasinių galių plėtojimo (pvz., mokslas, menas, religija), veda<br />
į tautos ar pagaliau žmonijos kultūrą. Tas pats ir su kūno kultūra. Tai būtų tas kelias,<br />
kuris, išeinant iš kūno, vestų į bendrą kultūrą. Kitaip tariant kūno kultūra yra visi<br />
tie veiksniai (pvz., kūno mankšta, liaudies žaidimai, sveiko gyvenimo įpročiai ir<br />
t. t.), kurie per kūną siekia bendrosios kultūros.<br />
Kūno kultūra – visų kūną veikiančių veiksnių aukščiausias tikslas ir rezultatas“<br />
(A. Vokietaitis).<br />
Kūno kultūra – išlavinto,<br />
stipraus ir sveiko kūno, jo<br />
judesių grožio keliamas<br />
džiaugsmas. Tai fizinis ir<br />
dvasinis žmogaus raidos<br />
vyksmas ir rezultatas.<br />
V. Augustauskas<br />
Nuo tinkamo vaikų<br />
auklėjimo priklauso visos<br />
tautos gerovė.<br />
Dž. Lokas<br />
<strong>Lietuvos</strong> piliečio sveikata, fizinis pajėgumas, gero fizinio<br />
parengtumo siekimas, tikslingas fizinių galių naudojimas tapo<br />
svarbiu visos tautos, valstybės uždaviniu.<br />
„...Tautos sveikatingumas, bendras fiziškas pajėgumas ir didelis<br />
nusiteikimas branginti ir tobulinti savo jėgas, išmokti jas reikale<br />
sutelkti vienam tikslui – štai pagrindiniai dalykai, kurie turi sąlygoti mūsų kūno<br />
kultūrą, jeigu ją norime padaryti visuotiniu kultūrinio ir politinio gyvenimo veiksniu“<br />
(V. Augustauskas).<br />
Su šalies žmonių fiziniu aktyvumu, jų fiziniu lavinimu ir auklėjimu, fiziniu<br />
parengtumu buvo siejama ir <strong>sporto</strong> plėtra, sportiniai rezultatai.<br />
Gražiausia iš visų būtybių<br />
– gražų auklėjimą gavęs<br />
žmogus.<br />
Epiktetas<br />
„...Pakilus bendram viso krašto kūno kultūros lygiui, aukšti rekordiniai<br />
skaičiai savaime atsiranda. Iš visos tautinės masės išsiskyrę<br />
sportiški sugebėjimai tik ir parodo krašto fiziškąjį pajėgumą ir valią.<br />
Tai natūrali, nedirbtinė laimėjimų atranka...“ (V. Augustauskas).<br />
Buvo akcentuojama dar viena ypač svarbi pilietinio ugdymo<br />
sritis, kurią veikia (turi veikti) kūno kultūra, sportas: tai gražaus tarpusavio bendravimo,<br />
estetinio jausmo ugdymas ir puoselėjimas.<br />
„...Tautą reikia išmokyti kultūringo žaismo (varžymosi, bendravimo – S. S.),<br />
kad šaunusis jaunimas mokėtų nuliekamas valandas padoriai praleisti – žaisdamas,<br />
keliaudamas, stovyklaudamas. Pagaliau patsai sportas turi savo kultūrą. Atskiros<br />
jo šakos ne vien tik lavina kūną ir aplamą sugebėjimą, bet taip pat lavina skonį.<br />
Neįmanoma užauginti<br />
tobulo žmogaus neugdant<br />
grožio jausmų.<br />
Rabindranatas Tagorė<br />
Kiekviename žaidime darnus ir tikslus judesys sukelia estetiško<br />
pasigėrėjimo. Svarbu, kad tos lavinamos progos būtų prieinamos<br />
platesniam jaunuomenės skaičiui. Žaismo darnumas ir<br />
estetinio jausmo auklėjimas – kūno kultūros kultūriškasis<br />
sąlygojimas“ (V. Augustauskas).<br />
<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Čia verta prisiminti ir šiandien aktualias intelektualios asmenybės, du kartus<br />
Europos krepšinio čempiono Zenono Puzinausko XX a. šeštajam dešimtmečiui<br />
baigiantis išsakytas mintis apie ugdomąsias <strong>sporto</strong> galimybes<br />
ir būtinybę: „...Lietuviškas sportas turi išlikti švarus ir garbingas<br />
tikrąja to žodžio prasme, jei mes norime juo didžiuotis ir per jį<br />
ugdyti jaunuomenę, stiprinti tautinę sveikatą, siekti džiaugsmo ir<br />
laimės, tvirtinti solidarumą tarp tautiečių, išlaikyti lietuvybę (...).<br />
Džentelmenai <strong>sporto</strong> aikštėje daug greičiau liks džentelmenais ir<br />
gyvenime.“<br />
Pasaulinio masto lietuvių kilmės edukologijos, kūno kultūros<br />
mokslininkas A. Ramūnas-Paplauskas XX a. septintajame<br />
dešimtmetyje fizinio auklėjimo, <strong>sporto</strong>, olimpizmo ugdomąją<br />
reikšmę vertino taip: „...Sporto integracija į fizinį auklėjimą, o<br />
pastarojo į bendrą auklėjimą ir, galop, šiojo integracija į kultūrą<br />
ir į gyvenimo vyksmą įgalina iš naujo atrasti olimpinių žaidynių<br />
prasmę ir atskleidžia nesuglaustus akiračius moderniam olimpiniam<br />
sąjūdžiui... Nėra abejonės, kad olimpinis žibintas yra<br />
aukščiausias žmogaus ir žmonijos auklėjimo idealų simbolis.<br />
Olimpinis sąjūdis spinduliuojančiai veda žmogų į tobulėjimą,<br />
o šio sąjūdžio pagrindinė varomoji jėga ir kelrodė žvaigždė yra<br />
pilna žmogaus saviraiška.“<br />
Suvokiant, kad ir dabar:<br />
• fizinis lavinimas – tai vientisas pedagoginis vyksmas,<br />
kurio tikslas fiziniais pratimais ir lavinamojo poveikio priemonėmis ugdyti<br />
žmogaus judėjimo įgūdžius, fizines ypatybes, intelektą;<br />
• fizinis auklėjimas – sudedamoji visapusiško ugdymo dalis siekiant fizinio<br />
lavinimo ir auklėjimo priemonėmis ugdyti sveiką, stiprų, gražų, išsilavinusį,<br />
Visas auklėjimo uždavinys<br />
– priversti žmogų ne tik<br />
dorai elgtis, bet ir džiaugtis<br />
tuo, kas dora, ne tik dirbti,<br />
bet ir mylėti darbą.<br />
D. Raskinas<br />
Nauda, kurią mums duoda<br />
lavinimasis, yra ta, kad<br />
mes daromės geresni ir<br />
išmintingesni.<br />
M. de Montenis<br />
Nieko nėra žavingesnio<br />
už nepaklusnų kūną<br />
nugalinčią valią.<br />
Romenas Rolanas<br />
Stengtis palikti po savęs<br />
daugiau žinių ir laimės<br />
nei radome, tobulinti ir<br />
didinti gautą palikimą<br />
– štai mūsų priedermė.<br />
D. Didro<br />
dvasiškai turtingą žmogų;<br />
• kūno kultūra – asmens ir visuomenės bendrosios<br />
kultūros dalis – žmogaus fizinės ir dvasinės raidos, veikiamos<br />
pirmiausia fizinių pratimų, fizinio lavinimo ir<br />
auklėjimo, vyksmas ir rezultatas;<br />
• sportas – socialinis reiškinys neatsiejama visuomenės<br />
kultūros dalis – rengimosi varžyboms ir varžymosi sistema,<br />
skatinanti siekti geriausių sportinių rezultatų, kartu įgyvendinant ir<br />
svarbius socialinius tikslus: stiprinama atletų sveikata, lavinamas intelektas,<br />
puoselėjamos moralinės savybės ir kt.;<br />
• <strong>sporto</strong> kultūra – kultūros sritis, kurios pagrindas yra asmenybės, socialinės<br />
grupės (komandos), visos visuomenės santykiai su sportu kaip socialine vertybe,<br />
aiškus tampa ir pagrindinis būdas, kurį turėtų pasirinkti tėvai, kūno kultūros<br />
mokytojas, <strong>sporto</strong> mokyklos treneris.<br />
Būdas. Nenuginčijama tendencija – daugumos kūno kultūros, <strong>sporto</strong><br />
pedagogų-trenerių pedagoginė veikla ir vyksmas apsiriboja tik sportiniu rengimu,<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
technologiniais fizinio, techninio ir taktinio rengimo dalykais, beatodairiškai<br />
siekiama sportinių rezultatų, pirmiausia dėl tų rezultatų suabsoliutinimo, besaikio<br />
dievinimo. Nebelieka arba beveik nebelieka dėmesio pedagoginiams,<br />
socialiniams, socialiniams psichologiniams jų veiklos bruožams, humanistinei<br />
pedagoginei kultūrai.<br />
Silpno būdo žmogus,<br />
neišmokytas drausmingumo,<br />
tampa bet kokios<br />
pagundos vergas.<br />
Samuelis Smailsas<br />
Tvirta dvasia išgelbsti<br />
silpną kūną.<br />
Hipokratas<br />
Paauglių agresija, intelektinis neraštingumas, grubumas ir<br />
kitos nepageidautinos jų bendravimo, elgesio apraiškos atsiranda<br />
ir tarpsta ir dėl to, kad nemaža dalis jų auga be kultūros:<br />
gerų knygų, muziejų ir t. t. Aktuali tampa mintis, kad „...ugdant<br />
raumenis nevalia pamiršti, kas tuos raumenis valdys“.<br />
Tad vienintelis veiksmingas būdas ugdyti paauglių pilietinę<br />
kultūrą – visapusiškas jų ugdymas, apimantis ir harmoningai<br />
derinantis pagrindines asmenybės, aktyvaus piliečio ugdymo<br />
sritis: protinį ir fizinį lavinimą, dorovinį, estetinį, darbinį<br />
auklėjimą, sveikos gyvensenos, gražaus bendravimo ir elgesio<br />
įgūdžių bei įpročių skiepijimą, nes „...kūno kultūra, suprasta<br />
plačia tautos fiziško auklėjimo prasme, turi rūpintis ne tik kūno<br />
gyvos jėgos lavinimu, bet ir dvasinio patriotizmo, ir valstybingumo jausmo ugdymu“<br />
(J. Jurgelionis).<br />
Būtinybė ir galimybės. Augančio, bręstančio jauno žmogaus asmenybės<br />
ugdymui labai svarbus yra tinkamų priemonių – išorinių paskatų, priimtinų,<br />
malonių vidinėms ugdytinio reikmėms, parinkimas ir tikslingas jų taikymas.<br />
Parenkant priemones ir jų taikymo būdus aktyviai, darniai, visuomeniškai asmenybei<br />
ugdyti, aktualu suvokti paauglio veiklos motyvus, jo siekimus. Paauglio<br />
amžiaus tarpsniui būdingi veiklos motyvai, siekiai, asmenybės ypatybės ir iškelia<br />
būtinybę kūno kultūrą, sportą, jo kultūrą panaudoti veiksmingam visapusiškam<br />
jaunojo piliečio ugdymui.<br />
Blogas poelgis nemiršta,<br />
priešingai – jo vaisiai dauginasi.<br />
Pjeras Makorlanas<br />
Ką žmogus daro, toks ir yra.<br />
G. V. F. Hegelis<br />
Pasiliks ar išeis? Paauglys visomis progomis ir būdais nori<br />
pareikšti pasauliui, kad jis egzistuoja, kad yra savarankiškas.<br />
Jam atrodo, kad visas pasaulis turi matyti tą jo savarankiškumą<br />
ir laimėjimus, turi jam visur ir visada pritarti. Jeigu jis tokį<br />
pritarimą patiria iš savo socialinės aplinkos, jis joje pasilieka,<br />
įauga į ją. Priešingu atveju paauglys gali pasiduoti netinkamos<br />
įtakos aplinkai, pritapti prie blogų paauglių ir jaunuolių, kurie<br />
pripažino jo „socialinį vertingumą“. Tai neretai nuveda jauną<br />
žmogų nusikaltimų keliais. Todėl mokytojams, <strong>sporto</strong> šakų treneriams<br />
nevalia pamiršti nuolat primenamo, laiko iškelto, kartais<br />
nelengvai įgyvendinamo reikalavimo-rekomendacijos: „Nė vienas paauglys,<br />
bent jau iki 13–14 metų, neturi palikti pasirinktos <strong>sporto</strong> šakos grupės, komandos.“<br />
Būtini realūs siekiai. Vienas svarbiausių paauglio veiklos motyvų yra jo siekimas<br />
užsitikrinti savo socialinį statusą. Paauglio siekiai priklauso nuo aspiracijų<br />
(ko nors siekimo, troškimo), tai yra, kaip paauglys vertina save, savo asmenybės<br />
10<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
ypatumus ir jėgas, kurios turėtų garantuoti jo veiklos ir elgesio<br />
sėkmę. Aspiracijų lygis smarkiai kyla dėl paauglio gyvos<br />
vaizduotės, dar menkos gyvenimo patirties. Todėl jo aspiracijos<br />
neretai esti nerealios. Kaip sakė E. M. Remarkas, ...dvylikos<br />
metų kiekvienas yra genijus. Nerealios, bet didelės aspiracijos susiduria<br />
su tikrove, kuri pasirodo esanti stipresnė už paauglio norus ir siekimus.<br />
Šis prieštaravimas tarp siekimų ir galimybių, gebėjimų skatina įveikti atsiradusias<br />
kliūtis, bet kokia kaina įrodyti savo subrendimą ir savarankiškumą. Kovojant<br />
su kliūtimis atsiranda įvairių veiklą motyvuojančių psichinių būsenų: praradus<br />
perspektyvą sunkumus įveikti apima būsena „viskas veltui“, „nebėra kur eiti“,<br />
„viskas prarasta“ ir pan.<br />
Tokios būsenos paaugliams dažnai sukelia agresyvias reakcijas.<br />
Agresyvumas gali būti nukreiptas tiesiog į žmones, kurie<br />
jam „stoja skersai kelio“, o jeigu jie neįveikiami, agresija gali<br />
būti nukreipta į bet kurį kitą asmenį ar daiktą arba net į patį<br />
save.<br />
Kita psichinė būsena, reaguojant į iškylančius sunkumus, – veiklos<br />
primityvizacija, arba regresija (psichinės gynybos mechanizmas<br />
– grįžimas prie nebrandaus elgesio), pasireiškiantis apatiškumu,<br />
bėgimu nuo įtampos, dėl to griebiantis neva „nusiraminimo“<br />
priemonių: daug rūkoma, svaiginamasi ir t. t. (L. Jovaiša).<br />
Galimybės. Veiksmingai visapusiškai ugdyti jaunus <strong>Lietuvos</strong> piliečius per<br />
kūno kultūros, sportinę veiklą realu todėl, kad:<br />
• vaikai, paaugliai, jauni žmonės mėgsta žaisti, sportuoti, varžytis. Tam<br />
jie negaili nei laiko, nei jėgų. Tikslingai, gerai vykdomos kūno kultūros<br />
pamokos, <strong>sporto</strong> pratybos, varžybos yra veiksmingos asmenybės ugdymo<br />
priemonės;<br />
• sportuojant, varžantis atsiskleidžia vaiko, paauglio vidinis pasaulis: išryškėja<br />
tiek gerosios, tiek nepageidautinos (agresyvumas, grubumas, nepaklusnumas<br />
ir kt.) ypatybės. Vieni gana greitai išsiskiria iš grupės, komandos tarpusavio<br />
santykiais, jie geba paveikti savo partnerius, aktyviai talkina mokytojui,<br />
treneriui, patys savarankiškai tobulinasi, kiti (bus ir tokių) gana<br />
pasyvūs (ypač kai prasčiau sekasi), nepaklūsta tvarkos ir žaidimo taisyklėms<br />
ir pan. Pirmųjų geros ypatybės skatinamos, antrųjų nepageidautinos –<br />
slopinamos įtraukiant pirmiausia tokius paauglius į aktyvią veiklą;<br />
• paauglio elgesį motyvuoja ir besiformuojantys pasaulėžiūros idealai.<br />
Tie idealai dar labai konkretūs, jiems atstovauja tam tikri žmonės,<br />
kuriuos paauglys ir laiko idealais, į kuriuos nori būti<br />
panašus (L. Jovaiša). Todėl visokeriopai naudotinas vienas<br />
svarbiausių olimpizmo principų: jaunosios kartos<br />
ugdymas geraisiais pavyzdžiais.<br />
Niekas taip nepadeda<br />
kurti ateities, kaip drąsios<br />
svajonės.<br />
V. Hugo<br />
Žmogus tobulėja didėjant jo<br />
tikslams.<br />
F. Šileris<br />
Didis tas mokytojas, kuris<br />
darbu įrodo tai, ko moko.<br />
Katonas<br />
Sunku pastūmėti į gerą<br />
pamokymais, lengva<br />
– pavyzdžiu.<br />
Seneka<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 11
Kas tikisi išlikti sveikas<br />
tinginiaudamas, tas elgiasi<br />
taip pat kvailai kaip<br />
žmogus, manąs tylėjimu<br />
patobulinsiąs savo balsą.<br />
Plutarchas<br />
Akcentai.<br />
Svarbiausia socialinė funkcija. Sveikas, fiziškai tvirtas,<br />
pajėgus, valingas, geras ir gražus žmogus – kiekvieno piliečio,<br />
šeimos, tautos idealas, siekinys. Todėl pirmaeilė kūno kultūros,<br />
<strong>sporto</strong> socialinė funkcija – suteikti pagrindinių žinių apie<br />
fizinį aktyvumą, sveiką gyvenseną, jų esmę, priedermę, naudą ir<br />
patiriamą džiaugsmą, išmokyti tikslingos aktyvios fizinės veiklos<br />
(fizinių pratimų, žaidimų), išugdyti sveikos gyvensenos, pirmiausia sveikos<br />
mitybos, taip pat gražaus bendravimo įgūdžius, įpročius.<br />
Pasididžiavimo jausmas. Siekiant išlaikyti ir turtinti savitą tautos kultūrą,<br />
tradicijas ir, žinoma, kūno kultūrą, sportą svarbu ugdyti paauglio savigarbą,<br />
pasididžiavimą savo Tėvyne Lietuva, jos gamtos grožiu, kalba, papročiais,<br />
Nedera savęs pervertinti, bet<br />
nedera ir žemintis.<br />
J. V. Gėtė<br />
Tautos stiprybė remiasi<br />
atskirų jos narių sveikata<br />
ir dora.<br />
J. Slapašinskas<br />
Jeigu vienas kitas malonus<br />
žodis gali padaryti žmogų<br />
laimingą, reikia būti<br />
niekšu, kad šito nepadarytum.<br />
Viljamas Penas<br />
Kojomis žmogus turi įaugti<br />
į savo tėvynės žemę, bet jo<br />
akys tegu žvalgosi po visą<br />
pasaulį.<br />
Dž. Santajana<br />
kultūros, mokslo ir <strong>sporto</strong> laimėjimais. Reikia skatinti ugdytinius<br />
sekti mūsų atletų, trenerių, kūno kultūros mokytojų<br />
– puikių mūsų šalies piliečių pėdomis. Didžiuotis, džiaugtis<br />
turime kuo. Pirmiausia tai įvairių kartų <strong>Lietuvos</strong> sportininkai,<br />
garsinę ir garsiną savo šalį pasaulio <strong>sporto</strong> arenose: boksininkas<br />
A. Šocikas, krepšininkės A. Jankūnaitė-Rupšienė, J. Štreimikytė-<br />
Virbickienė, plaukikė L. Kačiušytė, slidininkė V. Vencienė, šaulė<br />
D. Gudzinevičiūtė, lengvaatlečiai B. Kalėdienė, V. Alekna ir<br />
daugelis kitų. O treneriai! G. Sviderskaitė, S. Butautas, V. Bimba,<br />
J. Kazlauskas (krepšinis), V. Griešnovas, A. Skarbalius (rankinis),<br />
A. Klimkevičius (futbolas), L. Puskunigis, J. Gadovičius (lengvoji<br />
atletika) ir daug daug kitų.<br />
Pagarbos savai šaliai, pasididžiavimo, jos ir jos istorijos vertinimo<br />
žingsnis būtų Lietuvą, jos praeitį simbolizuojančių, gražių<br />
lietuviškų vardų komandoms, <strong>sporto</strong> klubams, steigiamoms<br />
taurėms suteikimas. Ar ne malonūs, pavyzdžiui, tokie sąskambiai:<br />
Telšių „Džiugas“, „Šatrija“, „Mastis“, Plungės „Babrungas“, Alytaus<br />
„Dainava“, Jiezno „Sakalas“, Prienų „Suvalkija“, Birštono<br />
„Šarūnas“, Ukmergės „<strong>Per</strong>kūnas“, Klaipėdos „Audra“ ir pan.<br />
Kūno ir dvasios stiprybės šaltinis. Tiesus, nors dabar jau<br />
gerokai pasunkėjęs būdas mūsų tautos kultūros, buities, kūno<br />
kultūros tradicijoms priminti (ir prisiminti), jas veiksmingai<br />
panaudoti jaunosios kartos fiziniam ugdymui, tautiniam<br />
auklėjimui – tautinių žaidimų atgaivinimas mokyklose, gimnazijose,<br />
<strong>sporto</strong> mokyklose. Žaidžiant tautinius žaidimus<br />
sprendžiami ne tik fizinio lavinimo uždaviniai, bet ir formuojami dvasiniai bei<br />
doroviniai ugdytinių pamatai.<br />
„...Norint (o norėti reikia) savo tautą vesti į kūno ir dvasios stiprybę – privalu<br />
kiekvienam gaivinti senovės tautiniai žaidimai“ (K. Dineika).<br />
Tautiniams žaidimams būdingos ryškios tautos kultūrinės tradicijos, buitis,<br />
darbas, garbės, vyriškumo, bendravimo, grožio supratimas.<br />
12<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Jais sėkmingai ugdomas greitumas, judesių dažnumas, nuovokumas,<br />
sumanumas, kūrybinė išmonė, išradingumas siekiant<br />
pranašumo, pergalės.<br />
Svarbiausios tautinių žaidimų įdiegimo į mokinių gyvenimą<br />
sąlygos:<br />
• geras, išsamus šių žaidimų pažinimas, jų esmės ir<br />
priedermės suvokimas;<br />
• gebėjimas panaudoti tautinius žaidimus kaip emocinio, vaizdinio poveikio<br />
vaikams, paaugliams priemonę, sužadinti jų suinteresuotumą, vaizduotę,<br />
nes tik tai skatina vaikus, paauglius aktyviai žaisti.<br />
Svarbiausias mokytojo, trenerio uždavinys – išmokyti ugdytinius žaisti<br />
savarankiškai, neiškreipiant žaidimo turinio, griežtai laikantis taisyklių.<br />
Į dažnai dabar keliamą klausimą, kodėl taip dažnai paaugliai (net vaikai)<br />
nusikalsta, atsakyti galima lietuvių pedagogo ir rašytojo Mato Grigonio<br />
žodžiais: „...Kai jaunuomenė išmoks žaidimų ir mokės padoriai bei linksmai laiką<br />
leisti, tada geriau galės tarpti ir blaivybė...“<br />
Didelės galimybės panaudoti tautinius žaidimus popamokinėje veikloje:<br />
išvykose, stovyklose ir kt.<br />
Atgaivinę tautinius žaidimus mes nebūsime pirmieji – yra šalių, kur tautiniai<br />
judrieji žaidimai – tradicinė pedagogikos priemonė.<br />
Bendravimas – tarpusavio supratimo žadinimas. Kūno<br />
kultūros, <strong>sporto</strong> pratybos ir ypač varžybos, rungtyniavimas svarbi<br />
tarpusavio santykių, jų raiškos ir reguliavimo erdvė. Esame<br />
liudininkai grubumo, įžeidinėjimų, nepagarbos, pažeminimo ir<br />
netgi smurto atvejų sportinės kovos, rungtynių metu ar po jų.<br />
Taip nusižengiama elementariai bendravimo kultūrai, savigarbai<br />
ar ne dėl to, kad nesuvokiama (ar nenorima suvokti), jog<br />
varžovas – tai ne priešas, netgi ne priešininkas, o tą pačią rungtį<br />
ar <strong>sporto</strong> šaką pamėgęs žmogus, tai tos pačios šeimos narys,<br />
varžovas, partneris (partneriai). Juk varžomasi, rungtyniaujama,<br />
garbingai kovojama ne „prieš“, o „su“ juo.<br />
Aukščiausia sportininko moralės išraiška yra palankus,<br />
pagarbus, objektyvus požiūris į varžovą. Sportinė kova dažnai<br />
būna atkakli. Tokiomis situacijomis kiekvienas sportininkas<br />
beatodairiškai turi išlaikyti deramą dorovinės brandos lygmenį:<br />
nuo to priklauso, ar bus panaudoti (atvirai ar paslapčia) neleistini<br />
veiksmai.<br />
Čia ypač svarbus varžymosi, rungtyniavimo, sportinės kovos,<br />
tos kovos rezultatų esmės suvokimas, požiūrio į varžovus<br />
formavimas nuo pirmųjų žingsnių sportininko keliu.<br />
Sportinė kova – tai ne kas kita, kaip siekimas garbingai<br />
Savęs valdymas<br />
– aukščiausia valdžia,<br />
vergavimas savo aistroms<br />
– nykiausia vergija.<br />
Seneka<br />
Negaila, kad žmogus<br />
praranda pinigus, namus,<br />
dvarus – visa tai<br />
jam nepriklauso. O<br />
gaila, kai žmogus praranda<br />
savo tikrąją nuosavybę<br />
– žmogiškąjį orumą.<br />
Epiktetas<br />
Kova kaip tik ir yra geriausias<br />
pažinimas. Tu turi dvi<br />
galimybes: laimėti arba<br />
pralaimėti. Ir vienu, ir kitu<br />
atveju kovos rezultatas bus<br />
vienodas: pažinimas.<br />
Justinas Marcinkevičius<br />
Pralaimėjimas daro žmones<br />
nenugalimus.<br />
H. Byčeris<br />
įrodyti savo pranašumą nenusižengiant taisyklėms ir garbingos kovos, kilnaus elgesio<br />
principams. <strong>Per</strong>galė bet kokia kaina nieko verta. Svarbu nepamiršti ir to, kad<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 13
e pergalės dar yra pats varžymosi, rungtyniavimo džiaugsmas. O pralaimėjimai<br />
– vienas iš meistriškumo didinimo svertų.<br />
Graži sportininko ar komandos pergalė nublanksta, kai ji pažymima žeminant<br />
varžovus. Be pajėgių varžovų neįmanomas sportinio meistriškumo kilimas, tikros,<br />
nelengvai pasiektos pergalės džiaugsmas. Reikia siekti, kad tai suvoktų tiek<br />
Menkos netaisomos klaidos<br />
netruks virsti didelėmis<br />
ydomis.<br />
Seneka<br />
besivaržantys sportininkai, tiek <strong>sporto</strong> arenų tribūnose (ar prie<br />
televizorių) esantys mėgėjai.<br />
Nei mokytojų, trenerių, nei jų auklėtinių, nei kitų žmonių<br />
žodyne neturėtų būti tokių žodžių, posakių: „sutriuškinti,<br />
sumindžioti, nušluoti“ varžovą (kartais net priešą), dar blogiau<br />
„nužudyti komandą“, „smūgis į paširdžius“, „dūris į širdį“, „mirtinas dūris“ (tai<br />
ne kas kita, tik tikslus metimas į krepšį) ir pan.<br />
Tokie ir panašūs žodžiai, posakiai nieko bendro neturi su garbinga sportine<br />
kova. Tačiau nuolat kartojami jie kuria blogą įvaizdį, o nuo blogo įvaizdžio netoli<br />
ir iki blogų darbų.<br />
Išminčiai svetima tai, kas<br />
prieš prigimtį eina.<br />
Juvenalis<br />
Remtis kitų blogais poelgiais<br />
– tolygu praustis purvu.<br />
Žanas Peti Sanas<br />
Reikia mėgautis ne visais<br />
malonumais, o tik tais,<br />
kuriuose nėra nieko pikta.<br />
Epiktetas<br />
Tas, kas niekina mokslą, žus<br />
per savo nemokšiškumą.<br />
Valteris Skotas<br />
Visais amžiais žmonės<br />
kalbėjo savo gimtąja<br />
kalba ir visada rūpinosi ją<br />
išlaikyti, turtinti, tobulinti<br />
ir gražinti.<br />
M. Daukša<br />
Neabejotinai formuojant gražius sportininkų, <strong>sporto</strong> mėgėjų<br />
tarpusavio santykius, požiūrį į sportinę kovą būtų geriau laikytis<br />
šimtmečių išbandyto, labai prasmingo, aktualaus žmogui ir<br />
šiais civilizacijos bėgimo nuo kultūros laikais grožio pajautimo<br />
principo: „...nuo gražių vaizdų pereisime prie gražių minčių, nuo<br />
gražių minčių – prie gražių darbų“ (Platonas).<br />
Pirmyn ar atgal? Kur einame – pirmyn ar atgal ugdydami<br />
savo šalies piliečius? Tokį klausimą dažnai girdime, kai vertinamas<br />
paauglių elgesys, išvaizda mokykloje, gatvėje, <strong>sporto</strong><br />
varžybose.<br />
Kalbame apie vis plintančias laikinas madas, elgesio normas.<br />
Žmogaus kūnas – tobuliausias gamtos tvarinys. Ir gražiausias,<br />
jei jis nesudarkytas, neapleistas.<br />
Ar kiltų mintis padabinti jauną, vešlų berželį (uosį, ąžuoliuką,<br />
liepaitę...), į jo liauną kamieną įkalant vinis, įsukant varžtus,<br />
pakabinant grandines ar dar kitaip? Arba papuošti tekantį<br />
skaidrų šaltinio, upelio vandenį ryškiais dažais? Žinoma, ne.<br />
Jie ir taip nuostabūs gamtos kūriniai! O jauną, gražų paauglio,<br />
paauglės, jaunuolio kūną panašiai „papuošti“ madinga?!<br />
Ar nereikia apsaugoti paauglius, jaunimą, jų asmenybes,<br />
savigarbą nuo vis labiau įsivyraujančių laikinų madų. Įrodykime,<br />
įtikinkime ugdytinius, kad aktyvi fizinė veikla, fiziniai pratimai,<br />
sąžiningas lenktyniavimas, rungtyniavimas gali padaryti ir ilgai<br />
palaikyti jų išorinį ir vidinį kūno grožį.<br />
Už intelektinį raštingumą. Viena iš pilietinio ugdymo spragų<br />
– dalies paauglių, jaunimo intelektinis neraštingumas. Tai vis labiau<br />
plintantis reiškinys, kai jaunas žmogus skaito (jei skaito),<br />
14<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
et nesuvokia, kas iš tiesų ten parašyta, lyg ir moka skaityti ir rašyti, bet iš esmės<br />
– nemoka.<br />
Be kitų, svarbiausios priežastys:<br />
• nekreipiamas dėmesys į gimtąją kalbą;<br />
• pamirštos geros knygos.<br />
Čia verta prisiminti ir filosofo A. Maceinos išsakytą mintį: „...<strong>Per</strong> kalbą tauta<br />
skleidžiasi individe intelektualiniu atžvilgiu (...). Dėl šios priežasties yra nepaprastai<br />
svarbu išmokti gimtąją kalbą kuo anksčiausiai ir kuo tobuliausiai.“<br />
Suvokus ir tai, kad ...gimtoji kalba yra būdas, kuriuo asmuo gyvena bendruomenėje<br />
(A. Maceina), tampa aišku, kad gebėjimas taisyklingai kalbėti – labai svarbi, galima<br />
sakyti, išskirtinė kūno kultūros mokytojo, trenerio savybė. Gebėjimas perduoti<br />
informaciją žodžiais, pasakyti tai, ką norime pasakyti, taisyklinga kalba,<br />
įtaigiai, trumpai, aiškiai, yra mokytojo, trenerio profesionalumo požymis, todėl ir<br />
kasdienis jo rūpestis. „Kadangi svarbiausias paauglių auklėjimosi<br />
būdas yra kitų stebėjimas“ (L. Jovaiša), mokytojo, trenerio kalbos<br />
kultūra yra vienas iš pagrindinių paauglių kalbos kultūros<br />
ugdymo svertų.<br />
Kalbos turtingumas, taisyklingumas neatsiejamas nuo gerų<br />
knygų skaitymo. Šie dirvonai dabar gerokai užžėlę: mažai jaunieji<br />
sportininkai skaito knygų net apie savo pasirinktas, pamėgtas<br />
<strong>sporto</strong> šakas. O juk dar P. Mašiotas, lietuvių pedagogas, vaikų<br />
rašytojas, teigė: „Pripratinti vaikus prie skaitymo, kad jie paskum<br />
ir suaugę skaitytų, – štai vyriausias mano darbo tikslas.“<br />
O reikia tiek nedaug: grupėse, komandose rengti gerų knygų<br />
aptarimus, konkursus, olimpinio <strong>sporto</strong> konkursus ir kt.<br />
Viltis. Suprasdami ir vertindami kūno kultūrą, sportą kaip<br />
vienus iš pagrindinių sudedamųjų darnios asmenybės, aktyvaus<br />
doro piliečio ugdymo dalių, negalime pamiršti ir aplinkos,<br />
kiekvieną žmogų veikiančios realybės, kur kūno kultūra, sportas<br />
taip pat turi labai svarbias ir unikalias funkcijas.<br />
Sparčiai didėjantis žmonių skaičius planetoje, dėl to augantys<br />
poreikiai, savo ruožtu skatinantys gamybos, technologijų,<br />
komunikacijos oro, žemės ir vandens keliais intensyvėjimą ne<br />
tik grasina, bet jau žaloja gamtą, aplinką (užteršiamas vanduo,<br />
žemė, oras, iškertami miškai ir pan.). Dėl to mažinamas gamtos<br />
sveikatinimo pajėgumas.<br />
Kūno kultūra, sportas, savotiškai priešindamiesi tam<br />
Skaitymas protui yra tas<br />
pats, kas fizinis lavinimas<br />
kūnui.<br />
Dž. Adisonas<br />
Knyga yra pasaulį girdanti<br />
išminties upė.<br />
Sokratas<br />
Gabenk geras knygas į<br />
namus, nes jų jėga lemtingai<br />
veikia vaikus ir vaikų<br />
vaikus.<br />
Gėtė<br />
Sunku mums būtų be<br />
vilties! Be jos skausme kas<br />
nuramintų, kas širdžiai<br />
duotų tiek ugnies? Kas<br />
ištvermę varge gamintų?<br />
Maironis<br />
negatyviam vyksmui, ugdo gyvybines žmogaus organizmo jėgas, yra viena iš<br />
pagrindinių natūralių priemonių sukaupti atsparumą, atsispirti ligoms ir negalavimams,<br />
suteikti žmogui žvalumo, judėjimo džiaugsmo, nuotaikos, jėgų.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 15
Nors kūno kultūra, doras, garbingas sportas – visų pripažintos neginčijamos<br />
vertybės, tačiau nesimankštinančių, nesportuojančių, o betiksliai laiką leidžiančių<br />
(ypač vaikų, paauglių) yra nemažai. Nesame originalūs. Dar Sokratas žadėjo nustoti<br />
studijuoti natūralios gamtos dėsnius ir pabandyti suprasti, kodėl žmogus<br />
žinodamas, kas yra gera, daro tai, kas yra bloga.<br />
Abejingumo tikslingam fiziniam aktyvumui viena iš svarbių priežasčių ta, kad<br />
paaugliai nepažįsta (dėl to ir nepripažįsta) mankštinimosi, sportavimo tikrosios<br />
esmės ir priedermės, sprendžiamų uždavinių unikalumo.<br />
Mūsų pašaukimas kūno kultūrą, sportą paversti patrauklia, visiems prieinama<br />
visapusiško auklėjimo dalimi, ugdančia fiziškai ir dvasiškai gražų ir tvirtą mūsų<br />
šalies pilietį, nes „...ateitis priklauso ne didžiausioms tautoms, bet turinčioms geriausias<br />
auklėjimo sistemas...“ (P. Kubertenas).<br />
16<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Robertas Šuipis<br />
Kūno kultūros mokytojas<br />
Šiaulių r. Verbūnų pagrindinė mokykla<br />
Popamokinė veikla – pilietiniam ugdymui<br />
Stipri šeima – stipri mokykla, stipri šeima – stipri valstybė. Meilė tėvams,<br />
tautos tradicijoms, papročiams, savo gimtajam kraštui prasideda nuo pagarbos<br />
šeimai, tėvams, artimiesiems. Augančio vaiko požiūris į vertybes keičiasi, bet<br />
vėliau jos perduodamos savo vaikams, kaip sakoma, iš kartos į kartą.<br />
Vaikai šeimoje įgyja žmogiškąsias vertybes, kurios yra gyvenimo pagrindas. Tik<br />
artimai bendraudami su tėvais vaikai mokosi bendravimo, gerumo, mokėjimo<br />
suprasti kitą, tolerancijos ir kitų gyvenimo paslapčių. Tėvų ir vaiko ryšys – ypatingas.<br />
Nuo seniausių laikų lietuviška šeima rūpinosi vaiko dvasiniu ugdymu,<br />
kaimo gyvenimas sukosi savame ūkyje: savo kieme, savo troboje. Tėvai dirbo<br />
įvairius darbus ir visada šalia jų buvo vaikai. Žmonės suvokdavo gamtos, darbo ir<br />
švenčių ciklą, kartu su vaikais išgyvendavo džiaugsmą, nuovargį, liūdesį. Ilgais vakarais<br />
vaikai klausėsi pasakų, patarlių, stebėdami tėvų ir senelių gyvenimo būdą.<br />
Visi buvo kartu.<br />
Šiandien nyksta tradiciniai šeimos bruožai, keičiasi gyvenimo būdas. Vis ilgiau<br />
tėvai dirba, mažiau laiko lieka vaikams. Manau, kad mes, mokytojai, turime<br />
stengtis suburti šeimą, pakviesti ją pabūti kartu. Savo tautos savitumą saugome<br />
išlaikydami savo papročius, tradicijas, kultūros ypatumus. Šiame straipsnyje<br />
noriu pasidalyti savo patirtimi apie mokykloje organizuojamus netradicinius<br />
renginius, <strong>sporto</strong> šventes, susitikimus su žymiais krašto žmonėmis, buvusiais ir<br />
esamais sportininkais, kurių pavyzdys užkrečia, padeda mokiniams surasti vietą<br />
pilietinėje visuomenėje.<br />
Labiausiai tėvų, mokytojų ir vaikų laukiamas renginys Šiaulių rajono Verbūnų<br />
pagrindinėje mokykloje – tai tradicinė šeimų <strong>sporto</strong> šventė „Mama, tėtis ir aš“.<br />
Prieš 19 metų kilo sumanymas suorganizuoti <strong>sporto</strong> šventę, kurioje<br />
dalyvautų visa šeima. Su dideliu nerimu galvojau – ar kas<br />
ateis? Mokykla nedidelė – apie 150 mokinių (dabar 120). Kaip<br />
sunku kaimo žmogų – ypač tėčius – prisikviesti į mokyklą. O<br />
Svarbiausia šeimoje<br />
– džiaugtis, kad visi turi<br />
vienas kitą.<br />
čia dar kartu su šeima sportuoti. Ir kai į renginį susirinko net 11 šeimų, buvau<br />
ne tik laimingas, bet ir nustebęs. Laimingi šio kaimo vaikai! Ne vieniši,<br />
ne užmiršti.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 17
2006 m. šventės „Mama, tėtis ir aš“ akimirkos (nuotrauka iš asmeninio albumo)<br />
„Mama, tėtis ir aš“ – tai šventė, kurioje svarbiausia ne sportiniai laimėjimai,<br />
ne nubėgti nuotoliai ar sekundės, bet glaudus visos Verbūnų bendruomenės<br />
susibūrimas, žaidimo azartas, o svarbiausia – gražūs tėvų, vaikų, mokytojų,<br />
kaimynų tarpusavio santykiai. Ši diena, kai prie starto linijos stoja tėtis, mama<br />
ir vaikas, duoda mažajam piliečiui daugiau negu mėnesiai ar metai. Vaikų akyse<br />
dega džiaugsmo, azarto, pasididžiavimo savo šeima ugnelė. Kas gali būti gražiau,<br />
prasmingiau?<br />
Kasmet šventė prasideda krepšinio rungtynėmis, kuriose susitinka mokinių<br />
– mokytojų ir tėvų komandos. Kaskart tarp šių komandų vyksta gražus žaidimas.<br />
Tėvai nenori nusileisti mokiniams, o šie – tėvams. Pasibaigus rungtynėms tarp<br />
tėvų, mokinių ir mokytojų užsimezga ilgas pokalbis – kas geriau žaidė, taikliau<br />
metė, kuris dažniau klydo ir pan. O svarbiausia, kad varžybų dalyviai vienas kitam<br />
negaili gerų žodžių, pagyrimų, pastebėjimų.<br />
Kitas šventės etapas – šeimų estafetės, kuriose dalyvauja mama, tėtis ir vaikas.<br />
Rengdami estafetes, stengiamės įtraukti kuo daugiau mokyklos mokytojų,<br />
mokinių ir jų tėvų. Gal kas pasiūlys kokią įdomesnę estafetę, ar jos dalį? Kartu<br />
gaminame netradicines priemones, kurios bus reikalingos šventės metu. Kasmet<br />
sugalvojame vis kitokių judriųjų estafečių, kurios sukelia daug emocijų ir šventės<br />
dalyviams, ir svečiams, atėjusiems palaikyti savųjų. Kiekvienoje estafetėje naudojame<br />
kuo daugiau netradicinių priemonių (pvz.: slides dviem, trims dalyviams;<br />
įvairių dydžių „kelnes“; skritulius, meškeres ir daug kitų priemonių), dėl kurių<br />
estafetės tampa vis įdomesnės, joms atlikti reikia dalyvių vikrumo, sumanumo,<br />
greitumo.<br />
18<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Kaip malonu iš šalies stebėti šeimas, besivaržančias <strong>sporto</strong><br />
aikštelėje. Ir nesvarbu, ar šeima pirma įveikia rungtį, ar jai<br />
nepasiseka. Bet jie kartu, jie – šeima! Būtent šeimoje formuojasi<br />
vertybės, pažiūros, įsitikinimai. Santykiai šeimoje – tai viena<br />
aktualiausių problemų vaikams.<br />
Smagu pasidžiaugti, jog V. ir Br. Arlikevičių šeima, kurių<br />
jauniausiasis sūnus mokosi 9-oje klasėje, į <strong>sporto</strong> šventę jau<br />
atsiveda ir anūkėlius. Tai šeima, nepraleidusi nei vienos <strong>sporto</strong> šventės! „Jau<br />
devyniolika metų dalyvaujame <strong>sporto</strong> šventėje. Pradėjome su pirmąja atžala, o<br />
kitais metais bus 20 metų. Šventės jubiliejus! Mokyklą baigs mūsų ketvirtas vaikas.<br />
Sėkmės visiems, o ypač organizatoriams. Gerų startų jaunimui ir tėvams. Tai<br />
nepakartojama!“ – sako V. Arlikevičienė.<br />
Paskutinė šventės dalis dažniausiai būna kvadrato varžybos. Aikštelėje varžosi<br />
mokytojų ir mamų komandos. Kasmet sirgaliai negaili šioms komandoms<br />
paskatinimų, aplodismentų. Bet sportas yra sportas. Vienais metais laimi mamos,<br />
kitais – mokytojos.<br />
Po kiekvienos šventės kartu su mokiniais parengiame nuotraukų, kuriose<br />
užfiksuoti įdomiausi renginio momentai, stendą. Stendų mes esame sukaupę<br />
nemažai (iš paskutinių 10–12 metų). Ir visiems dalyviams ar žiūrovams smagu<br />
prisiminti praėjusius renginius.<br />
Smagu tai, kad kasmet, vos pasibaigus <strong>sporto</strong> šventei, mokiniai ir jų tėvai<br />
vėl pradeda klausinėti, ar vyks šis puikus renginys kitąmet. O svarbiausia tai,<br />
kad į šventę ateina buvę mokyklos mokiniai, patys neseniai dalyvavę su savo<br />
Kad ir ką darytų žmogus,<br />
net patys žymiausi darbai<br />
nieko verti, jei jis neatlieka<br />
savo pareigų tėvams.<br />
B. Auerbachas<br />
Arlikevičių šeima 2007 m. <strong>sporto</strong> šventėje „Mama, tėtis ir aš“ (nuotrauka iš asmeninio albumo)<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 19
Žmones labiausiai suartina<br />
veikla.<br />
J. V. Getė<br />
tėveliais. Dabar jie – patys tėvai, noriai sportuojantys ir savo<br />
atžaloms rodantys pavyzdį. Ar ne šaunu?! Manau, kad tai pats<br />
geriausias pavyzdys ir auklėjimas, nes rodyti pavyzdį ir diegti<br />
gyvenimiškas tiesas reikia ne žodžiais, o darbais, veikla. Juk<br />
nedaug tų akimirkų gyvenime, kai šeima pabūna kartu, pažaidžia, pasivaržo,<br />
palenktyniauja. Šiuolaikinio gyvenimo ritmas labai greitas, visi kažkur skuba,<br />
bėga. Ir laiko pabūti kartu lieka labai nedaug.<br />
Ne taip lengva į šventes prisikviesti dalyvių, o tuo labiau kaimo žmonių. O<br />
mums sekasi! Ir džiugu, kad sportuojančių šeimų skaičius nemažėja. Be to, mūsų<br />
kaime ir rajone atsiranda žmonių, neabejingų šventės organizavimui. Jie kasmet<br />
mus remia, skatina dalyvius prizais ir dovanomis.<br />
Šeimų, dalyvavusių šventėje, skaičius<br />
1998–2007 m. <strong>sporto</strong> šventėje „Mama, tėtis ir aš“ dalyvavo 311 šeimų.<br />
Kasmet vidutiniškai 16 šeimų.<br />
Jauniausiam dalyviui – 2 metai, vyriausiam – 65 metai.<br />
Patirties mokykla. Moksleivių pilietiškumo ugdymui svarbią reikšmę turi<br />
susitikimai su žymiais šalies žmonėmis. Visada su meile prisimenu savo pirmąjį<br />
trenerį Apolinarą Dambrauską, kuris buvo ir yra man pavyzdys. Reiklumas, o<br />
kartu ir tolerancija, didelis smalsumas, stropumas – tokios savybės trenerį lydėjo<br />
visą gyvenimą. Mes, sportininkai, sekėme jo pavyzdžiu. Kiekvienas žmogus turi<br />
didelių galimybių, kurios auga tik ugdomos, todėl treneris mus ne tik treniravo,<br />
bet ir ugdė mumyse gerąsias žmogaus savybes: dorumą, stropumą, sąžiningumą,<br />
skatino būti pavyzdžiu visiems. Trenerio asmenybė įkvėpė mane naujam projektui<br />
– „Sekime jų pavyzdžiu“, todėl į mokyklą vis kviečiu žmones, įnešusius<br />
nemažą indėlį į <strong>Lietuvos</strong> sportą. Mokykloje svečiavosi: Apolinaras Dambrauskas<br />
– nusipelnęs <strong>Lietuvos</strong> plaukimo treneris; Antanas Sireika – buvęs <strong>Lietuvos</strong> vyrų<br />
20<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
krepšinio rinktinės vyr. treneris; Robertas Javtokas – <strong>Lietuvos</strong><br />
vyrų krepšinio rinktinės narys; krepšinio komanda „Šiauliai“;<br />
Paulius Viktoravičius – Atėnų olimpinių žaidynių dalyvis;<br />
susitikome su praeityje garsiais krepšininkais Stanislovu Stonkumi<br />
ir Modestu Paulausku. Glaudžiai bendradarbiaujame su Šiaulių m. <strong>sporto</strong><br />
veteranų klubu.<br />
Vaikai iš anksto rengiasi susitikimams – renka medžiagą apie svečią, sugalvoja<br />
klausimus, kartu aptariame būsimo pokalbio detales, parengiame informacinių<br />
stendų.<br />
Didelį įspūdį vaikams paliko susitikimas su <strong>Lietuvos</strong> nusipelnusiu treneriu<br />
Apolinaru Dambrausku. Mokiniai sužinojo, kad treneris gimė ir augo šalia<br />
Verbūnų kaimo esančioje sodyboje. Vaikystėje treneris neturėjo sąlygų sportuoti.<br />
Mokiniams Apolinaras Dambrauskas papasakojo Verbūnų kaimo istoriją,<br />
kaip čia praėjo jo vaikystė. Mokiniai sužinojo, kad treneris sportu susidomėjo<br />
tik būdamas Kūno kultūros instituto studentu. Ten jis išmoko plaukti ir baigęs<br />
mokslus tapo plaukimo treneriu. <strong>Per</strong> savo trenerio karjerą parengė 2 tarptautinės<br />
klasės ir 17 <strong>sporto</strong> meistrų. Remdamasis savo asmenine patirtimi treneris teigė,<br />
kad kiekvienas mokinys gali pasiekti daug, tik tam reikia turėti tikslą ir žinoti, ko<br />
kiekvienas norime.<br />
Patriotizmo ugdymas prasideda nuo savo namų slenksčio, nuo artimiausios<br />
aplinkos, pažinties su savo kraštu. Kartu su mokiniais stengiamės aplankyti kuo<br />
daugiau šalies miestų, istorinių vietų. Ekskursijos į Kauną metu susitikome su<br />
žymiu praeityje krepšininku, daugelio knygų apie krepšinį autoriumi, profesoriumi<br />
Stanislovu Stonkumi. Vaikams didelį įspūdį paliko šio žmogaus sportinė<br />
biografija, bendravimas su mokiniais, nuoširdumas. Jie su dideliu susidomėjimu<br />
sekė profesoriaus pasakojimą apie sunkias gyvenimo sąlygas ir begalinį norą siekti<br />
mokslo, sportinių rezultatų, tobulėti. Turėdamas didelį tikslą, šis žmogus, pradėjęs<br />
eiliniu žaidėju, tapo olimpinių žaidynių prizininku, iš eilinio dėstytojo – profesoriumi.<br />
Ir dabar šis žmogus gyvena <strong>sporto</strong> pasaulyje, rašo knygas, savo patirtimi<br />
dalijasi su studentais. Prof. Stanislovas Stonkus, dalyvaudamas<br />
susitikime su Verbūnų mokyklos mokiniais, palinkėjo jiems kuo<br />
daugiau skaityti knygų, susipažinti su krašto istorija, praeitimi,<br />
nes tik toks žmogus gali užaugti visaverčiu <strong>Lietuvos</strong> piliečiu.<br />
Tik patirtis mus moko vertinti<br />
gyvenimo gėrybes.<br />
J. V. Gėtė<br />
Žodis, einantis iš širdies,<br />
pasiekia širdį.<br />
G. Nizami<br />
Remdamasis savo patirtimi galėčiau pasakyti, kad kuo ryškiau ir emocingiau<br />
vaikams pateikiami faktai, tuo lengviau jie juos įsimena. Mes, mokytojai, tėvai,<br />
turime padėti vaikui apsidairyti aplinkui, suprasti, saugoti, branginti tai, ką jis<br />
paveldėjo iš ankstesnių kartų ir ką jam reikia puoselėti. Neužtenka ugdyti vien<br />
žemiausią mąstymo lygmenį: aš – šiandien – mano namai. Reikia pagalvoti ir apie<br />
ateitį. Kuo aš galiu būti naudingas pasauliui? Ką paliksiu žemėje po savęs?<br />
Atletiškame kūne pakylėta dvasia! Šį vieną pagrindinių P. de Kuberteno<br />
devizų stengiamės įgyvendinti projekte „Vaikų ir jaunimo olimpinis ugdymas šalies<br />
mokyklose“: ugdome mokinių pilietiškumą, skleidžiame mokiniams olimpines<br />
idėjas, padedame vaikams tapti aktyvesniems, užaugti sąmoningais piliečiais, atsakingais<br />
visuomenei, skatiname norą mokytis, dirbti, sportuoti.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 21
Vienas iš šio projekto renginių yra olimpinė diena „Penki žiedai“. Ši šventė<br />
vyksta kasmet, paskutinę mokslo metų savaitę. Į programą įeina: olimpiniai<br />
meno konkursai (piešinių parodos, rašinių konkursas, eilėraščių <strong>sporto</strong> tematika<br />
kūrimas), įvairios <strong>sporto</strong> varžybos, susitikimai su olimpiečiais. Jau buvome<br />
susitikę su Robertu Javtoku, Pauliu Viktoravičiumi, Modestu Paulausku, kitais<br />
<strong>sporto</strong> veteranais. Olimpinę dieną „Penki žiedai“ organizuojame kartu su Šiaulių<br />
rajono Kužių vidurine mokykla. Į ją kviečiame ne tik mokytojus, mokinius, bet ir<br />
abiejų bendruomenių narius. Tą savaitę visa mokykla tarsi skendi olimpinėje dvasioje.<br />
Olimpinės idėjos integruojamos į visus mokomuosius dalykus: matematikos<br />
pamokose mokiniai sprendžia uždavinius sportine tema, biologijos, technologijų<br />
pamokose kalbama apie sveiką gyvenseną, istorijos – nagrinėjama olimpinio<br />
sąjūdžio istorija ir kt. Kartu su vaikais gaminame mokyklos olimpinę simboliką<br />
– olimpinę vėliavą, talismaną, deglą, olimpines kepuraites ir pan.<br />
Mokiniams labai didelį įspūdį paliko susitikimas su krepšininku Robertu Javtoku.<br />
Paprastumas, kuklumas, geranoriškumas, mokėjimas lengvai bendrauti su<br />
žmonėmis – Roberto Javtoko savybės. Krepšininkas greitai rado bendrą kalbą su<br />
mokiniais, noriai atsakinėjo į užduotus klausimus. Visiems įstrigo Roberto Javtoko<br />
pasakyta mintis, kad jis niekada neatsisakys žaisti <strong>Lietuvos</strong> rinktinėje. Argi<br />
tai ne puikus pilietiškumo pavyzdys?<br />
Įžymaus krepšininko atvykimas į mokyklą pažadino norą vaikams aktyviai<br />
sportuoti, domėtis šalies sportiniu gyvenimu. Manau, kad daugelio širdyse gimė<br />
mintis sekti šiuo pavyzdžiu – savo darbais garsinti Lietuvą.<br />
Iš susitikimo su krepšininku Robertu Javtoku 2005 m. (nuotrauka iš asmeninio albumo)<br />
22<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Pratęsdami olimpinę šventę kasmet birželio mėnesį stengiamės aktyviai dalyvauti<br />
Vilniuje organizuojamuose olimpinės dienos renginiuose. Mokiniai, mokytojai,<br />
kartu su daugeliu bėgimo entuziastų stengiasi įveikti lietuvišką olimpinę<br />
mylią, įrodyti sau, ką gali. Širdis iš jaudulio ima dažniau plakti, kai jie šalia įžymių<br />
sportininkų taip pat įveikia šį nuotolį. Ir kiekvienas mokyklos<br />
mokinys po finišo pagalvoja, kad ir aš, verbūnietis, prisidedu<br />
prie olimpizmo idėjų skleidimo, gal ir aš ateityje garsinsiu<br />
<strong>Lietuvos</strong> vardą pasaulyje.<br />
„Man labai patinka sportuoti, tikriausiai be <strong>sporto</strong><br />
negalėčiau gyventi! Labai džiaugiuosi, kad mūsų mokykloje labai<br />
rimtai žiūrima į mokinių sportinį ugdymą. Taip pat galėčiau<br />
pasidžiaugti, kad mes turime galimybę ne tik 3 kartus per<br />
savaitę dalyvauti kūno kultūros pamokose, bet ir lankyti <strong>sporto</strong> būrelį, rungtyniauti<br />
įvairiose mokykloje rengiamose šventėse: „Mama, tėtis ir aš“, olimpinėje<br />
dienoje „Penki žiedai“ ir kt., į kurias pasikviečiame kaimyninių miestelių <strong>sporto</strong><br />
entuziastų. Tikiuosi, kad mūsų mokykloje vaikų sportinis ugdymas ir toliau bus<br />
toks šaunus!“ – sako mokyklos 10 klasės mokinys Ignas Jurgaitis.<br />
Taigi, nuo mūsų, mokytojų, priklausys, kokiu keliu vesime, ką duosime savo<br />
mokiniams, kokias žmogiškąsias vertybes puoselėsime, kad iš vaiko išaugtų doras<br />
tautos pilietis.<br />
Gyvenimas – begalinis tobulėjimas. Aš manau, kad mokykla privalo rūpintis<br />
patrioto ir piliečio ugdymu, tam tikslui pasitelkdama sukauptą teorinę ir praktinę<br />
patirtį.<br />
Siekiant ugdyti mokinių pilietiškumą, reikia skatinti moksleivius domėtis<br />
<strong>Lietuvos</strong> valstybės ir <strong>Lietuvos</strong> kariuomenės istorija bei dabartimi, supažindinti su<br />
<strong>Lietuvos</strong> krašto apsaugos sistema.<br />
Jau pradinių klasių mokiniai daug žino apie <strong>Lietuvos</strong> kariuomenę,<br />
jos funkcijas, jie svajoja užaugę būti kariais. Norėdami praplėsti jų<br />
žinias, į mokyklą pasikvietėme <strong>Lietuvos</strong> kariuomenės generolo leitenanto<br />
M. Pečiulionio arsenalo karius. Kuopos vadas mokiniams papasakojo<br />
apie savo dalinį, karių kasdienį gyvenimą, rodė mokiniams,<br />
kokį sausą davinį kariai gavo pratybų metu. Mokiniai, ypač vyresnieji,<br />
atidžiai klausėsi pasakojimo. Jie sužinojo, kad <strong>Lietuvos</strong> kariuomenei<br />
reikia stiprių, sveikų, ištvermingų, išsilavinusių karių. Susitikimo metu<br />
tarp mokinių ir karių užsimezgė šiltas pokalbis. Mokiniai klausimus<br />
uždavinėjo ne tik kuopos vadui, bet ir šauktiniams kariams. Vėliau<br />
kariai ir mokiniai varžėsi draugiškose krepšinio, stalo teniso, šaškių<br />
varžybose. Nuotaika buvo puiki. Tarp karių ir mokinių užsimezgė glaudus<br />
ryšys, kuris ir ateityje, manau, nenutrūks. Jau šią vasarą turėsime<br />
puikią galimybę pagyventi kariniame dalinyje, paragauti kareiviškos<br />
košės.<br />
Mokiniai, iš arčiau susipažinę su <strong>Lietuvos</strong> kariuomenės veikla, suprato, kad<br />
tarnyba kariuomenėje – tai garbinga <strong>Lietuvos</strong> piliečio pareiga. Gal šis susitikimas<br />
padės vaikams susivokti gyvenime, rasti savo vietą supančioje aplinkoje?<br />
Olimpizmas – tai gyvenimo<br />
būdas, gyvenimo filosofija,<br />
žadinanti ir jungianti į<br />
darnią visumą kūno, valios<br />
ir dvasios savybes.<br />
P. de Kubertenas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 23
Aš manau, kad patriotinis ir tautinis ugdymas yra vienas iš svarbiausių<br />
jaunuomenės pilietinės sąmonės ugdymo prioritetų. Tautinio ugdymo mokykloje<br />
prioretiškumą rodo popamokinė veikla – konkursai, varžybos, susitikimai.<br />
Tokie renginiai atveria vartus mokinių smalsumui, jie gali labiau išreikšti save,<br />
parodyti ypatinguosius gebėjimus, ugdosi pilietiškumo jausmą<br />
žaisdami. Taip didinama mokinių mokymosi ir ugdymosi motyvacija.<br />
Įvairūs renginiai suartina mokinius, tėvelius, senelius.<br />
Išsiugdomas atsakomybės jausmas, perduodama patirtis, jaunoji<br />
karta auga tautiškai ir pilietiškai susipratusi.<br />
Svarbu neprarasti ir didžiuotis tuo, kas nuo amžių buvo mūsų gyvenimo<br />
Kad būtume tokie kaip<br />
mūsų protėviai, turime būti<br />
geresni.<br />
V. Filipsas<br />
vertybės, tęsti ir puoselėti senąsias tradicijas. Modernėjantis laikmetis skatina ir<br />
sudaro puikias sąlygas per sportą, etninę kultūrą pristatyti Lietuvą pasauliui.<br />
24<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Helena Vaicekauskienė<br />
Širvintų „Atžalyno“ pagrindinės mokyklos direktorė<br />
Po pilietiškumo stogu<br />
Už pilietį – patriotą. Pilietiškumo stoka pastebima įvairiuose mūsų visuomeninio<br />
gyvenimo lygiuose. Būtina vertybių sistema, reikia išmokti gyventi<br />
bendruomenėje, sugyventi kolektyve. Dažnai atsigręžiama į mokyklą. Ką ji daro<br />
ugdydama pilietį? Kitas klausimas – ką ji gali duoti vaikui šalyje, kurioje, kaip<br />
dažnai rašo spauda, vis mažiau ją mylinčių.<br />
Mokyklos bendruomenei viskas svarbu: ir supažindinimas su istorine praeitimi,<br />
ir meilės Tėvynei, rūpinimosi jos gamta ugdymas, ir pagarba valstybės<br />
simboliams... Mokykla ieško racionalių pilietiškumo ugdymo būdų. Siekia, kad<br />
kiekvienas bendruomenėje jaustųsi svarbus, reikšmingas, suvoktų savo vietą<br />
klasėje, mokykloje, visuomenėje, kad kiekvienas pagal savo galimybes būtų aktyvus.<br />
Visada remiamės entuziastais (mokytojais, mokiniais), ieškančiais veiklos ir<br />
sugebančiais patraukti kitus.<br />
Mokykla yra išsikovojusi sportiškiausios šalies mokyklos<br />
vardą, tai suprantama, kad mūsų bendruomenės visos veiklos<br />
ašis – sportinė veikla. <strong>Per</strong> ją mes sprendžiame daug kitų ugdymo<br />
problemų.<br />
Dažnai mokykloje mokiniai, ypač paaugliai, pasigenda<br />
Žmogus gali padaryti iš<br />
savęs viską, ką nori, kad<br />
tik valia būtų stipresnė už<br />
kūną.<br />
G. Lurichas<br />
jiems įdomios veiklos. Sportinė veikla – viena iš sričių, į kurią vaikai įsitraukia labai<br />
noriai. Sportas ir olimpinis ugdymas yra ir visapusiškas asmenybės ugdymas.<br />
Piliečio ugdymas sportinėje veikloje – tradiciškai prioritetinis mūsų mokyklos<br />
bendruomenės gyvenimo baras. Atsiranda daug galimybių ugdyti įvairius piliečio<br />
bruožus: aktyviai dalyvauti visuomenės gyvenime, rūpintis savo sveikata ir ateitimi,<br />
laikytis nustatytų taisyklių, atsakyti už savo poelgius, padėti kitam, jausti<br />
pasididžiavimą savo mokykla, savo šalimi. Sportinis gyvenimas padeda mokiniams<br />
suvokti, kad bendra (komandos) gerovė svarbiau už asmeninius reikalus,<br />
kad privalu būti pakantiems, gerbti kito orumą, suprasti ir vertinti žmogaus vertybes.<br />
Mokslas, sportas, sveikata – mokinių vėliava. Sportuodami, dalyvaudami<br />
varžybose (ypač komandinėse) mokiniai mokosi jausti šalia esantį. Santykiai<br />
darosi šilti ir draugiški, bendravimas – humaniškas (to nuolat reikalauja<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 25
ir komandų vadovai). Mokiniai patenkinti, kai mokytojas kartu džiaugiasi jų<br />
laimėjimais, kai jų pergalės pastebimos, kai dėl nesėkmių išgyvena visi. Kiek<br />
daug progų klasės auklėtojui burti, vienyti klasės kolektyvą, kai kartu dalyvaujama<br />
įvairiose varžybose, integruotuose renginiuose. Mažoje klasės bendruomenėje<br />
pirmiausia atsiranda pilietiškumo daigai. Jei pedagogas juos puoselėja, vaikai<br />
sugeba nugalėti savo tingumą, egoizmą, įsilieja į bendrą veiklą. Dar Platonas<br />
sakė, kad pati gražiausia pergalė – nugalėti save. Kai atsiranda<br />
kolektyvas, turintis bendrų siekių, darbas lengvesnis.<br />
Štai vienos aštuntos klasės auklėtoja džiaugiasi, kad nuo penktos<br />
klasės kartu kūrybiškai gyvendami jos auklėtiniai auga<br />
aktyvūs, smalsūs, draugiški ir darbštūs. Dalyvaudami draugiškiausios klasės<br />
konkurse plakate – saulėgrąžoje surašė geriausias, jų nuomone, žmogaus savybes:<br />
sąžiningumą, atvirumą, teisingumą, atsakingumą, punktualumą, toleranciją,<br />
darbštumą, smalsumą, atkaklumą, nuoširdumą. Ar tai ne piliečio bruožai? Žiedo<br />
viduryje, ten, kur bręsta sėklos, užrašė: „Mokslas, sportas, sveikata – mūsų klasės<br />
vėliava“. Ir tapo šis gražus žiedas jų klasės gyvenimo ir darbų simboliu, tuo, ką<br />
turi puoselėti. Ir gyvena mokiniai laikydamiesi savo iškeltų principų, o mokyklos<br />
bendruomenė dažnai gali jais didžiuotis. Klasė gražiai įsitraukė į olimpinį<br />
sąjūdį, rengimąsi mokyklos olimpinėms žaidynėms. Jie nuoširdžiai mokėsi giedoti<br />
bendraklasės sukurtą olimpinį himną, tarėsi dėl aprangos, gamino vėliavą.<br />
Patys mokiniai sako, kad rengdamiesi žaidynėms patyrė daug gražių emocijų. Ką<br />
jiems davė rengimasis ir dalyvavimas? Jie tarėsi, ginčijosi, mokėsi apginti savo<br />
nuomonę, sprendė, kuris geriausiai atliks užduotį, savo interesų atsisakė dėl ben-<br />
Žinios – sandėlis, darbas<br />
– raktas nuo jo.<br />
Pjeras Buastas<br />
Mokyklos olimpinių žaidynių himno konkurso akimirka<br />
26<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
dro tikslo. Jie išbandė save, savo ištvermę, atkaklumą, pasitikėjimą savimi. Jie<br />
turėjo būti drausmingi ir punktualūs, draugiški ir vieningi, kūrybingi ir išradingi,<br />
kantrūs ir darbštūs. Jie dirbo ir sportavo kartu su tėvais. Ar tai ne pilietiškumo<br />
pradžiamokslis?<br />
Mokytoja – gamta. Gyvenam nedideliame rajono centre. Daug mokinių į<br />
mokyklą suvažiuoja iš aplinkinių kaimų. Mus supa nuostabi gamta, bet ne kiekvienas<br />
pamato jos grožį. O pastebėti reikia mokyti.<br />
Nuo Olimpijos eros gamta gerbta ir mylėta. Ir mūsų dienų žmogus, jausdamas<br />
grožį, turi pajusti jo trapumą, virpėjimą, šalia mūsų ir mumyse rymančią Motulę<br />
Gamtą. Galima mylėti gamtą iš pareigos, iš supratimo, iš praktiškų nuostatų. Aktyviai<br />
prisiliesti prie gamtosauginių dalykų mokiniams padeda konkursas „Sportas<br />
ir aplinka“. Nuo 2000-ųjų metų mokykla dalyvavo konkurse „Aš mėgstu kūno<br />
kultūrą ir gerbiu aplinką“. 2002-aisiais mokyklos iniciatyva konkursas pavadintas<br />
„Sportas ir aplinka“, o jį globoja <strong>Lietuvos</strong> prezidentas, kurio<br />
įsteigta taurė kas dveji metai atitenka konkurso nugalėtojui.<br />
Penkis kartus atžalyniečiai laimėjo šį konkursą. Trys prezidento<br />
taurės puikuojasi mokyklos laimėjimų stende. Jos kalba<br />
apie bendruomenės pastangas ugdyti sveikus, aktyvius žmones,<br />
besirūpinančius aplinka, kurioje jie gyvena, mokančius pajusti,<br />
kad ir „medžiai kalba, ir akmenys žydi“.<br />
Kiekviename žmoguje<br />
gamta daigina naudingus<br />
pasėlius arba piktžoles;<br />
tegu jis laiku laisto juos ir<br />
naikina jas.<br />
F. Bekonas<br />
Medis tapo ir ugdymo mūsų mokykloje simboliu. Medis, kurio šakos – įvairios<br />
veiklos kryptys, o šaknys išauga iš aplinkos – bendruomenės, bendradarbiavimo.<br />
Įgyvendinant demokratinius santykius (pilietinės visuomenės pranašumas)<br />
O čia „Žalioji pamoka“<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 27
ugdoma mokinio asmenybė. Devizas „Mūsų darbas padėti vaikams išauginti<br />
šaknis šiandien, kad ateityje pasiektų saulę“ tik iš pirmo žvilgsnio atrodo labai<br />
pompastiškas. Išties jis kalba apie kasdienes pastangas ugdyti kūrybišką,<br />
visuomenišką, sveiką žmogų. Pastangos turi būti visų: mokinių, tėvų, mokytojų,<br />
vadovų – visos bendruomenės.<br />
Daug problemų sprendžiama 1999 m. įkurto <strong>sporto</strong> klubo „Atžalynas“<br />
įvairiapuse veikla. Ja siekiama per moksleivių fizinio aktyvumo bei sveikos gyvensenos<br />
ugdymą asmens fizinės, psichinės ir dvasinės darnos, sveikatos stiprinimo,<br />
sveikos gyvensenos poreikio. Klubo iniciatyva plėtojama ekologinė ir sveikos<br />
gyvensenos veikla. Mokykloje buvo vykdomi ir tebevykdomi projektai bei programos:<br />
„Sveika mokykla“, „Gyvenimas kryžkelėje“, „Ekologinis – mokomasis<br />
takas“, mokyklos apželdinimo projektas „Ekologinis mokyklos auditas“, „Mes<br />
kartu“ (programoje „Aš galiu“), „Pasaulio medis“, „Olimpinis vaikų ir jaunimo<br />
ugdymas šalies bendrojo lavinimo mokyklose“.<br />
Kaip buvo minėta, mokykla – aktyvi konkurso „Sportas ir aplinka“ dalyvė.<br />
Konkurso devizas – „Sužinoti, pažinti, padaryti“, tikslas – skatinti mokinių<br />
aktyvumą kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> srityje, skleisti olimpines idėjas, ugdyti sveiką<br />
gyvenseną, formuoti pilietiškumo ir aplinkosaugos įgūdžius (tai glaudžiai siejasi<br />
su mūsų mokyklos veiklos prioritetais). Konkurso programą sudaro keturios<br />
dalys. Pirmoji – ekologinė gamtosauginė (nuveikti darbai tvarkant ir gražinant<br />
aplinką, kuriant klasės, mokyklos žaliąjį interjerą, sodinant medelius, prižiūrint<br />
žaliąsias zonas, kuriant <strong>sporto</strong> bazę). Visai šiai veiklai reikia kiekvieno mokinio<br />
pilietinio aktyvumo, pasiryžimo, bendradarbiavimo.<br />
Šalies konkurso „Sportas ir aplinka“ nugalėtojai su vadovu L. Vaicekausku<br />
28<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Antroji dalis – sportinė veikla klasėje. Visos klasės aktyviai dalyvauja, organizuoja<br />
įvairias varžybas, turistinius žygius, pažintines keliones (į jas įtraukiami ir<br />
tėvai).<br />
Trečioji – popamokiniai renginiai klasėje. Vyksta įvairios viktorinos, popietės,<br />
integruotos programos, konkursai. Vykdomi projektai olimpizmo, ekologijos,<br />
sveikos gyvensenos, turizmo tematika.<br />
Ketvirtoji – renginiai mokykloje pagal <strong>sporto</strong> klubo „Atžalynas“ programą.<br />
Kokia įvairiapusė programos renginių skalė, kaip ši veikla padeda ugdyti aktyvų<br />
pilietį patriotą, galima pamatyti panagrinėjus dalį vienų metų programos<br />
turinio.<br />
Aktyviai mokiniai įsitraukė į akciją „Už švarų ir sveiką miestą“ siūlydami<br />
savivaldybės administracijai pasirūpinti takais dviratininkams. Tai buvo įspūdinga<br />
dviratininkų kolona iš mokyklos iki savivaldybės pastato. Ir suaugę dėkojo vaikams<br />
už jų pastangas visų gerovei.<br />
Taip mokiniai pratinami rūpintis tuo, kas šalia, rūpintis tuo<br />
žemės lopinėliu, kuris vadinamas Tėviške. Ryšys su gamta nėra<br />
vienintelis žmogaus ryšys su Tėviške. Visa, kas tik nors kokiu<br />
būdu buvo mūsų patirta ar išgyventa, mumyse palieka. Visa<br />
Mus supanti didingoji gamta<br />
sugeba sukelti didingų<br />
minčių ir poelgių.<br />
J. V. Gėtė<br />
nešamės toliau – į Tėvynę. Be ryšių su tėviške, be tėviškės meilės patriotizmas ne<br />
kūrybinis. Jam stinga tos įgimtos šilumos, kuria minta iš tėviškės kilusi ir į tėviškę<br />
atsirėmusi Tėvynės meilė.<br />
Kad mokiniai geriau pažintų savo išskirtinę gimtinę (didžiuojamės pirmąja<br />
sostine Kernave), <strong>sporto</strong> klubas „Atžalynas“ skatina turistinius žygius, išvykas,<br />
Aplinka, žaliuoju mokyklos rūbu rūpinasi mokyklos bendruomenė<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 29
susitikimus su žmonėmis, žinančiais istorinę krašto praeitį, žmonėmis, kuriems<br />
dar gyvos senosios tradicijos. Siekiame, kad tėviškė vaikui būtų tiek svarbi, jog ir<br />
išvykęs į tolimiausius kraštus jis jaustų poreikį sugrįžti, būti čia, rūpintis žeme,<br />
kurią jis pirmiausia pajuto savo pėdomis. Norėtume, kad į pasaulį žmogus išeitų<br />
kaip savo tautos ir savo Tėvynės žmogus. Ir medį „pririša“ jo šaknys.<br />
Labai svarbu, kad į šiuos integruotus projektus įsitraukia daug mokinių. Pačių<br />
vaikų aktyvumas – viena svarbiausių sąlygų, lemiančių sėkmę. Vaikams įdomu<br />
tada, kai jie veikia. Pačios prigimties mums yra įsakyta ką nors nuolat veikti.<br />
Paaugliai ilgai negali išbūti nejudėję. Todėl taip noriai jie dalyvavo projekte<br />
„Upė šalia mūsų“. Mokiniai išbandė savo fizinę ištvermę (viena grupė plaukė<br />
Širvinta valtimis, kita – ėjo pakrantėmis), atliko stebėjimus, fotografavo, filmavo<br />
upės pakrančių teršimą, naikino taršos šaltinius. Medžiaga apibendrinta konferencijoje,<br />
rezultatai perduoti gamtosaugininkams. Aktyvi veikla leido pasijusti<br />
šeimininkais, matančiais trūkumus ir besirūpinančiais juos šalinti.<br />
Socialinės akcijos gegužės mėnesį, skirtos bendravimui, geroms emocijoms,<br />
draugiškumui, irgi baigiamos judėjimu: riedučiais, dviračiais, pėsčiomis mokiniai<br />
miestelio gatvėse ragina visus gyventi švarioje, sveikoje, be smurto ir agresijos<br />
aplinkoje. Šios akcijos rengiamos klasių seniūnų ir mokinių tarybos iniciatyva,<br />
aktyviai remiamos <strong>sporto</strong> klubo.<br />
Tikroji vertybė – žmogaus darbai. Kokią įtaką pačiam moksleiviui daro tai, ką<br />
jis veikia mokykloje, geriausiai, manau, pasakys vienos mokinės mintys. Su kokiu<br />
pasididžiavimu savimi, mokykla ji kalba apie momentą, kai <strong>Lietuvos</strong> mokinių<br />
olimpinio festivalio uždaryme pasipuošė trejais skirtingų spalvų marškinėliais,<br />
Konkurso „Sportas ir aplinka“ įvertinimo rezultatai nuolat matomi stende<br />
30<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
simbolizuojančiais pergales įvairiose varžybose, kai su mokyklos<br />
direktore ėjo atsiimti Sportiškiausios mokyklos prizo. Kaip<br />
didžiuojasi, kai mokyklos olimpinėse žaidynėse sportiškiausių<br />
mokyklos mokinių penketuke buvo pirmoji. Didžiuojasi savo<br />
mokykla – vieninga, judria, kovinga.<br />
Norint pažinti žmones,<br />
reikia matyti jų darbus.<br />
Dž. Ruso<br />
Taip, pastangos turi duoti tam tikrų rezultatų, o rezultatai turi būti pastebimi.<br />
Tada pasitenkinimo jausmas, džiaugsmas, pasigėrėjimas veikla didina<br />
pasitikėjimą savo jėgomis ir skatina dar kūrybiškesnei veiklai. Ir kai paskatinimas<br />
už pastangas derinamas su perspektyva, kad paauglys turės dar daugiau galimybių<br />
parodyti save, tai duoda rezultatus. Vaikas turi džiuginti kitus<br />
žmones ir dėl to džiaugtis bei didžiuotis pats. Jausmą reikia ugdyti,<br />
sukelti, sužadinti, o tam reikalingos emocinės situacijos.<br />
Paauglystėje žmogus kurioje nors srityje turi pasiekti ryškių<br />
laimėjimų, kažkas turi jį sužavėti, įkvėpti, kokia nors veikla<br />
turi tapti jo kūryba. Didžiavimasis, kad mane už kažką gerbia,<br />
byloja apie piliečio formavimąsi. Todėl sportinė veikla padeda<br />
išsikovoti autoritetą, savigarbą net ir tam, kuriam akademinė veikla sunkiai sekasi.<br />
Paaugliai ypač nori būti pastebėti, įvertinti.<br />
Mokykloje susiklosčiusios gražios bendruomenės narių pagerbimo tradicijos.<br />
Kiekvienas laimėjimas, pasiekimas pastebimas, su juo supažindinami visi.<br />
Tai ir direktorės padėkos, diplomai įvairių varžybų nugalėtojams bei dalyviams,<br />
padėkos tėvams, stendai su nugalėtojų, dalyvių nuotraukomis. Daug vietos tiems,<br />
kurie garsina klasę, mokyklą, rajoną, šalį, skiriama ir mokyklos laikraštyje „Eure-<br />
Namų džiaugsmas<br />
– gražiausias žmogaus<br />
džiaugsmas, tėvų<br />
džiaugsmas – švenčiausias<br />
žmogaus džiaugsmas.<br />
J. H. Pestalocis<br />
Svarbiausi metų apdovanojimai įteikiami tradicinėje mokyklos „Pabaigtuvių vainiko“ šventėje,<br />
kurioje dalyvavo ir rajono meras V. Šimonėlis<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 31
ka“. Visi, besistengiantys, kad „Atžalynas“ galėtų didžiuotis savo bendruomenės<br />
nariais, sukviečiami į „Pabaigtuvių vainiko“ šventę, kurioje dalyvauja ir tėvai. <strong>Per</strong><br />
šių metų šventę visi moksleiviai, dalyvavę <strong>Lietuvos</strong> mokinių olimpiniame festivalyje,<br />
apdovanoti mokyklos įsteigtu medaliu – „Atžalyno“ metų sportininkas.<br />
Toks dėmesys padeda paaugliui gerbti save kaip pilietį. Tik tada jis brangins ir<br />
svarbiausias vertybes, sieks tobulėti.<br />
Darbai svarbiau už žodžius. Žodis yra galinga auklėjimo priemonė, bet jį<br />
reikia gerbti, nedera juo švaistytis be reikalo. Kai valstybinių švenčių minėjimai<br />
virsta tik formaliomis žodinėmis ceremonijomis, jie nenaudingi visais atžvilgiais.<br />
Kas nemyli savo šalies, nieko<br />
negali mylėti.<br />
Dž. Baironas<br />
„Atžalyno“ mokyklos mokiniai prie Nepriklausomybės paminklo Širvintose<br />
Mokykloje formalizmui ne vieta. Mūsų bendruomenė ieško<br />
metodų, kurie padėtų mokiniams patiems kurti šventinę<br />
atmosferą, atitinkamą šventės nuotaiką. Vėl į pagalbą ateina<br />
sportas (plačiąja šio žodžio prasme). Keletas pavyzdžių.<br />
Kovo 11-oji. Integruota pilietinio ugdymo pamoka „Nepriklausomybės diena<br />
Nepriklausomybės aikštėje“ (mokykla yra šioje aikštėje). Tikslas – ugdyti<br />
patriotizmą ir pilietiškumą įtraukiant moksleivius į aktyvią ir mėgstamą veiklą.<br />
Kiekviena šventė dalyviams tiek prasminga ir įsimintina, kiek patys joje aktyviai<br />
veikia. Mokiniai suranda, kaip panaudoti savo gebėjimus integruotose istorijos,<br />
pilietinio ugdymo, dailės, muzikos, literatūros, kūno kultūros, choreografijos<br />
pamokose. Bet visi nekantriai laukia tradicinio sveikatingumo bėgimo apie<br />
Nepriklausomybės aikštę...<br />
32<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Bėgimo aplink Nepriklausomybės aikštę startas<br />
Bėgimas pradedamas padėkos girliandos padėjimu ir žvakių uždegimu prie<br />
Nepriklausomybės stogastulpio, baigiamas greičiausiai įveikusių nuotolį, šaulių<br />
kuopos narių, masiškiausiai dalyvavusios klasės apdovanojimais. Taip integruotame<br />
renginyje gali save išreikšti, save praturtinti ir piešiantys, ir dainuojantys,<br />
ir šokantys, ir literatai, ir ištvermingiausieji. Pastarųjų daug. Bėgime dalyvauja<br />
beveik visa mokykla. Dienos šūkis: „Tai, kas išeina iš širdies, širdį ir pasiekia“.<br />
Sausio 13-oji, <strong>Lietuvos</strong> Laisvės gynėjų diena. Ją moks-leiviams primena<br />
ne tik vaizdinė medžiaga mokykloje, ne tik nuo ryto vestibiulyje plevenančių<br />
žvakių liepsnelės, ne tik susikaupimo minutės prie Nepriklausomybės paminklo.<br />
Kasmet mokykla deleguoja savo atstovus į Vilnių. Ir šiais metais grupelė<br />
ištvermingiausių 5–8 klasių mokinių dalyvavo XVI tarptautiniame Pagarbos<br />
bėgime „Gyvybės ir mirties keliu“. Nuo Antakalnio kapinių iki Televizijos bokšto<br />
– tokį 9 km atstumą, kovodami su vėju ir lietumi, bėgo mokyklos pasiuntiniai.<br />
Nėra geresnio paminklo žuvusiems už <strong>Lietuvos</strong> laisvę kaip Pagarba ir Atminimas.<br />
Tai paminklas, kurį kiekvienais metais su tūkstančiais mūsų šalies žmonių<br />
bei svečiais iš užsienio savo dalyvavimu šiame pagarbos bėgime stato žuvusiems<br />
tautos didvyriams ir mūsų mokyklos mokiniai. Toks bėgimas, apdovanojimai<br />
mokiniams palieka neišdildomą įspūdį. Ir fizinis tobulėjimas čia pasidaro nebesvarbus.<br />
O su direktorės padėka dalyviams, bėgimo akimirkomis jau kitą dieną<br />
fotostende susipažįsta visa mokykla, ir pavydžiai mažieji žiūri į tuos, stipriuosius,<br />
išskirtuosius. Ir dar ilgai per kiekvieną pertrauką prie stendo būriuojasi vaikai,<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 33
žiūri, aptaria, dalijasi įspūdžiais. Taip Diena nusitęsia ilgesnį<br />
laiką, neleisdama pamiršti istorinių Tautos datų.<br />
Sielos kultūra. Pilietis – kilnus žmogus. Kilnus elgesys – tai<br />
siekimas būti naudingam šeimai, klasei, draugams, mokyklos<br />
bendruomenei, miestui, šaliai. Kilnus, kai nepakantus prievartai,<br />
sukčiavimui, šiurkštumui. Kilnumas itin pastebimas <strong>sporto</strong> varžybose. Garbinga<br />
kova bet kokiose varžybose, mokėjimas gražiai pralaimėti – šito reikalaujama<br />
mokykloje. Olimpinių vertybių puoselėjimas leidžia įvairių dalykų mokytojams,<br />
klasių auklėtojams ugdyti moksleivių asmenines dorines nuostatas. Kilnių<br />
pavyzdžių surandame ir savo bendruomenės gyvenime. Mokyklos „Olimpinių<br />
žaidynių istorijoje“ yra puslapis, skirtas kilniam elgesiui. Jame džiaugiamasi, kad<br />
2005 m. balandžio mėn. <strong>Lietuvos</strong> tautiniame olimpiniame komitete mūsų kūno<br />
kultūros mokytojui ekspertui Leonui Vaicekauskui buvo įteiktas <strong>Lietuvos</strong> kilnaus<br />
žaidimo pagrindinis prizas už nepriekaištingą pedagoginę veiklą, pavyzdinį<br />
moksleivių humanistinį sportinį ugdymą. Ar ne iš savo mokytojų mokosi moksleiviai,<br />
sugebantys ir pralaimėję ištiesti ranką pasveikindami čempionus? Ar ne<br />
mokytojų pavyzdys pakužda šeštokui labai svarbiose kvadrato varžybose, kad nevalia<br />
smūgiuoti kamuoliu, kol parkritęs varžovas neatsistos. Smulkmenos?<br />
Širdis kaip elgeta luoša,<br />
Jeigu tėvynės ji nemyli.<br />
Tarasas Ševčenka<br />
Tokie padėkos raštai įteikiami Pagarbos bėgimo dalyviams. Šis skirtas Kiprui Varaneckui<br />
34<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
<strong>Lietuvos</strong> mokinių olimpinio festivalio varžybose atžalynietė Ugnė Aučynaitė laimėjo tris medalius<br />
Kilniam elgesiui smulkmenų nėra. Mokykloje skatinamas<br />
toks elgesys tiek <strong>sporto</strong> varžybose, tiek kasdieniame gyvenime.<br />
Kilnaus elgesio sporte ir gyvenime (yra tokia nominacija<br />
mokykloje) pirmieji laureatai – trys moksleiviai, pastebėję ir<br />
pradėję gesinti gaisrą, kilusį deginant žolę.<br />
Praeitis – vardan ateities. Pažinti savo šaknis, jas jausti, tapti patriotu padeda<br />
jaunųjų šaulių veikla, gražiai praplečianti sportinį gyvenimą. Norinčių papildyti<br />
šaulių gretas netrūksta. Viena iš priežasčių – aktyvus šaulių gyvenimas, nestandartiniai<br />
renginiai. Jaunieji šauliai mokosi šaudyti, grūdina ištvermę išgyvenimo<br />
stovyklose, nakties žygiuose. Tai ypač traukia paauglius. Patriotinėje veikloje<br />
žodžių tikrai nepakanka. Tėvynės meilės turinys yra įvairiapusis ir įvairaus gylio,<br />
todėl ir ugdymas turi būti įvairus. Kitaip patriotizmas bus paviršutiniškas, negilus,<br />
kaip augalas, į smėlėtą dirvą įsikibęs trumpomis šaknelėmis, lengvai išraunamas.<br />
Būtinas prisirišimas prie visko, kas sava – istorijos, tradicijų, gyvenimo būdo,<br />
kultūros, savo krašto gamtovaizdžio, savosios žemės. Būtent apie tai buvo galvojama,<br />
kai šauliai rengėsi <strong>Lietuvos</strong> kariuomenės metinių paminėjimui. Buvo<br />
pakartotas 1920 m. lapkričio 19 dienos <strong>Lietuvos</strong> kariūnų žygis. Paauglius įkvėpė<br />
ir pats žygis pėsčiomis (išbandė savo jėgas), ir iškilmingas priėmimas į jaunuo-<br />
Visų gražiausias pasaulyje<br />
– doras žmogus.<br />
Romenas Rolanas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 35
sius šaulius, ir istorijos mokytojo pasakojimas apie Nepriklausomybės kovas<br />
tose vietose, kuriomis jie žygiavo, ir susitikimas su Karo akademijos kariūnais, ir<br />
žygio dainos, atliekamos kartu su vieno kaimo kapela. Pagerbti buvo tą dieną ir<br />
Nepriklausomybės kovų kariai, atgulę amžinojo poilsio Širvintų kapinėse. Apie<br />
kūrybiškai organizuotą gyvąją istorijos pamoką jos dalyviai ilgai pasakojo bendramoksliams.<br />
Kuo daugiau paaugliai turi galimybių aktyviai, įvairiapusiškai<br />
veikti, tuo svarbesnį vaidmenį formuojantis jų moralei atliks kūryba. Kuo<br />
kūrybiškesnis žmogus, tuo aktyvesnis visuomenės atstovas.<br />
Nenuvarkime darydami gerą. Nuo mūsų priklauso, kaip paauglys mato<br />
pasaulį, kas jį jaudina, stebina, kelia susirūpinimą, graudina, žadina užuojautą,<br />
norą padėti, moko mylėti ir neapkęsti. Humaniškumas, jautrumas žmogui,<br />
pasiryžimas ateiti jam į pagalbą – šie elementarūs žmogiškumo bruožai turi tapti<br />
kiekvieno savastimi. Galima apie tai su jais kalbėtis, duoti gražių pavyzdžių iš<br />
literatūros, kino filmų. Galima jiems sakyti: „Būkite tvirti, narsūs, morališkai<br />
gražūs...“ O galima ir kitaip priartinti prie gražių žmogiškų santykių. Ir vėl į talką<br />
gali ateiti sportinė veikla..<br />
Europos neįgaliųjų metais mokykla išsikėlė konkretų tikslą<br />
– suorganizuoti parolimpines <strong>sporto</strong> žaidynes. Mokykloje mokosi<br />
nemažai moksleivių, turinčių vienokių ar kitokių negalių,<br />
psichologinių problemų. Tokie vaikai dažnai neturi galimybių<br />
aktyviai dalyvauti sportinėje ar kultūrinėje veikloje. Jiems ir buvo parengta programa,<br />
suvienijusi tiek mokyklos mokinius, tiek jų tėvus. Į pagalbą pasitelkta rajono<br />
invalidų draugija. Žaidynės įvyko ir pavyko. Kaip nuoširdžiai vaikai padėjo<br />
savo tėveliams, kaimynams, sėdintiems invalidų vežimėliuose. Kaip stipresnieji<br />
Po žodžio „Mylėti“ pats<br />
geriausias žodis „Padėti“.<br />
M. Mironaitė<br />
Vilniaus apskrities Karaliaus Mindaugo šaulių vasaros žaidynių nugalėtojai<br />
36<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Šalies varžybų „Drąsūs, stiprūs, vikrūs“ baigiamoji dalis, surengta „Atžalyno“ mokykloje<br />
rūpinosi silpnesniaisiais. Visi jie tuo metu buvo žmonės, siekiantys įveikti save,<br />
savo negalią ar savo neigiamą požiūrį į šalia esantį „kitokį“. Tai buvo svarbi<br />
emocinė pamoka paaugliams, kurie, vaikystėje giliai išgyvenantys kito sielvartą,<br />
jausmingą žodį, paaugę šito net nepastebi. Aiški auklėjamoji renginio idėja davė<br />
rezultatų. Gal todėl ir dabar mokykloje daug norinčių globoti neįgaliąją draugę:<br />
stumti vežimėlį, padėti mankštintis treniruokliu, pagelbėti pamokoje. Gražus<br />
bendravimas – pavyzdys, kad ne vienas pasirengęs skirti savo jėgas kitam, atiduoti<br />
jam ir dalį savo širdies šilumos. Ir šito reikia mokyti pasitelkiant veiklą. Nuo savo<br />
pareigos suvokimo ir pajautimo vaikas turi pradėti žmogiškojo pasaulio pažinimą<br />
ir kelią į jį. Svarbu, kad vaiko širdis nesušiurkštėtų, neįtūžtų, nepasidarytų šalta,<br />
abejinga ir žiauri.<br />
Didi žaidynių prasmė. Rytų patarlė sako: „Yra laikas duonai, yra laikas pareigai,<br />
yra laikas šventei ir džiaugsmui.“ Žmogus, gyvas tik duona ir pareigomis,<br />
pamiršęs šventes, džiaugsmus ir žaismą, sumenksta, nuskursta savo dvasia.<br />
Tai puikiai suprato senovės graikai, davę pradžią vienai iš nuostabiausių pasaulio<br />
švenčių – Olimpinėms žaidynėms.<br />
Mokykla viena iš pirmųjų šalyje rengia mokyklos olimpines<br />
žaidynes. Jos vyksta birželio mėnesį kas dveji metai nuo<br />
1998-ųjų. Pilietiniam moksleivių ugdymui turbūt ne tiek svarbi<br />
pati šventė, kiek pasirengimas jai. Rengiamasi visus mokslo<br />
metus per integruotą olimpinį ugdymą. Olimpinė pedagoginė<br />
Didi prasmė vaikų<br />
žaidimuose būna.<br />
F. Šileris<br />
veikla leidžia formuoti olimpinę kultūrą gilinant moksleivių žinias apie olimpizmo<br />
idealus, vertybes, kilnaus elgesio principus. Sudaromos sąlygos kuo dažniau<br />
patirti <strong>sporto</strong> teikiamą džiaugsmą, ugdomas gebėjimas išgyventi pralaimėjimą,<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 37
nesėkmes sportiniame gyvenime (užsigrūdina ir kitoms negandoms). Integruojamoji<br />
metų veiklos ašis – kūno kultūra. Apie ją telkiasi ir į savo teminius<br />
planus olimpizmo idėjas integruoja visų dalykų mokytojai.<br />
Tokie įgūdžiai kaip: savarankiškai kaupti ir naudoti informaciją, naudotis<br />
įvairiais informaciniais šaltiniais, savarankiškai studijuoti įvairius klausimus (šie<br />
įgūdžiai būtini aktyviam visuomenės nariui), formuojami ir vykdant olimpinių<br />
Svarbiausias civilizacijos<br />
uždavinys – išmokyti žmogų<br />
mąstyti.<br />
T. A. Edisonas<br />
Mokyklos olimpinių žaidynių emblema<br />
metų projektus. Mokiniai renka medžiagą, ruošia vaizdinius<br />
stendus, sudaro aplankus, rašo referatus, organizuoja dailės<br />
sportine tematika parodas. Berinkdami medžiagą įvairiausiomis<br />
temomis mokiniai sužino, kad Graikijoje gimė ne tik pagarba<br />
sportui, bet ir Įstatymo bei nelygstamos Žmogaus vertės idėjos.<br />
Įžiebiama mokyklos olimpinių žaidynių ugnis<br />
38<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Įnešami apdovanojimai, skirti mokyklos olimpinių žaidynių nugalėtojams ir prizininkams<br />
Graikija tapo piliečių valstybe, idealu kitoms Europos visuomenėms. Garbės jausmas<br />
vedė graikus į kultūrinę kūrybą ir buvo reikšmingas jų, kaip piliečių, pažangos<br />
akstinas. (Žiniomis praturtinamas ir istorijos, ir pilietinio ugdymo pamokų turinys.)<br />
Mokinių pasididžiavimo savo šalimi jausmai skatinami susipažįstant su<br />
<strong>Lietuvos</strong> olimpiečiais, sportininkais, garsinusiais šalį įvairių rungčių įvairiose<br />
varžybose. Tai puikiausia medžiaga (svarbiausia – vaikų parengta), kurią klasės<br />
auklėtojai naudoja organizuodami valandėles, diskusijas.<br />
Klasės bendruomenės olimpinėms žaidynėms rengiasi iš anksto. Įtraukiami<br />
tėvai. Gražus bendradarbiavimas, tarimasis vyksta, kai siuvama klasės vėliava,<br />
ruošiama apranga, rašomas himnas, kuriami eilėraščiai.<br />
Pati šventė – nuostabus renginys, kiekvieną kartą išmoningai papildomas,<br />
atnaujinamas. Tai visų šventė, apie kurią ilgai šneka, kuria ilgai džiaugiasi visa<br />
mokyklos ir miestelio bendruomenė. Iškilmingoje atidarymo ceremonijoje stengiamasi<br />
atkartoti olimpinių žaidynių ritualus: ugnies užžiebimą, vėliavos įnešimą<br />
ir pakėlimą, sportininkų ir teisėjų priesaiką. Atidarymo metu dėmesys ir pagarba<br />
garsinusiems mokyklos vardą. Teisė uždegti olimpinę ugnį suteikiama<br />
geriausiems bendruomenės sportininkams. Vėliavą<br />
įneša komandų, dalyvavusių šalies varžybų finaluose, nariai.<br />
Ją kelia šalies konkursų, olimpiadų nugalėtojai. Paskelbiamas<br />
geriausių mokyklos sportininkų penketukas. Jie apdovanojami<br />
vardiniais mokyklos marškinėliais. Geriausiems mokiniams sportininkams<br />
įteikiami marškinėliai su užrašu „Mokausi ir sportuoju“. Tai ne smulkmenos<br />
– paaugliai džiaugiasi, kad jais gali didžiuotis jų klasės, tėvai. Tėvų visada gausu<br />
šventėje. Jie – ne tik stebėtojai, bet ir klasių komandų nariai, prisidedantys prie<br />
Ugdymas be fizinio ugdymo<br />
– tai bandymas statyti<br />
aukso pilis debesyse.<br />
A. Paplauskas -Ramūnas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 39
O dabar jau žaidynės prasideda. Iš mokyklos direktorės H. Vaicekauskienės rankų paleistas taikos ir<br />
draugystės simbolis – balandis<br />
bendros pergalės, siekiantys bendro tikslo. Komandose ir klasių auklėtojai,<br />
ir dėstantys mokytojai. Bendradarbiavimas stiprina klasių bendruomenes ir<br />
mokyklos bendruomenę. Asmeninis mokytojų ir tėvų pavyzdys, jų požiūris į<br />
Apdovanojimai, laimėti mokyklos olimpinėse žaidynėse, visuomet primins gimtąją mokyklą, gimtinę ir<br />
pirmuosius garbingos sportinės kovos žingsnius<br />
40<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Džiugaus azarto netrūko ir traukiant virvę<br />
... ir Palestros bėgimo dalyviams<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 41
... ir bėgant olimpinę mylią<br />
visuomeninį gyvenimą padeda paaugliui suprasti veiklos prasmę bendruomenės,<br />
visuomenės gyvenimui.<br />
Olimpinėse žaidynėse dalyvauja žymūs <strong>Lietuvos</strong> sportininkai, olimpiečiai<br />
ir olimpiniai čempionai. Tai, kad jie domisi moksleivių veikla, jų pergalėmis,<br />
paaugliams labai svarbu. Svarbūs vaikams ir tie iškovoti bronzos, sidabro ir aukso<br />
medaliai, diplomai, klasės nugalėtojos vardas.<br />
Olimpinės mokyklos žaidynės praplėtė savo ribas. Paskutinėse dalyvavo ir<br />
Lenkijos Rostorževo miesto gimnazijos pasiuntiniai. Tarptautinis bendradarbiavimas<br />
moksleiviams padeda geriau suvokti Olimpinės chartijos principus ir<br />
Sėkmė yra aklai įsimylėjusi<br />
darbščiuosius.<br />
<strong>Per</strong>sų patarlė<br />
olimpinio sąjūdžio tikslus.<br />
Vykstant mokyklos olimpinėms žaidynėms veiklos turi visi<br />
moksleiviai – ir tie, kurie dėl silpnos sveikatos sportuoti negali.<br />
Organizatoriai pasirūpina, kad kiekvienas kažką atiduotų<br />
savo draugams, kažkuo praturtintų bendruomenę. Mokiniai<br />
piešia varžybų momentus, rengia parodą, ima interviu iš dalyvių, teisėjauja, fotografuoja.<br />
Daugiau darbo turi laikraščio „Eureka“ redakcija. Garbės reikalas, kad<br />
žaidynių pabaigoje, per uždarymo ceremoniją, laikraštis būtų visų rankose. Jame<br />
užfiksuotos „šviežiausios“ žaidynių akimirkos. O laikraščio išleidimas – tai ir<br />
medžiagos paruošimas, ir tekstų kompiuteriu rinkimas, ir nuotraukų skenavimas,<br />
ir maketavimas, ir dauginimas. Taip lavėja įgūdžiai, be kurių neįsivaizduojam<br />
aktyvaus savo ateities kūrėjo.<br />
Taigi, gerai apgalvojus „vienu šūviu ir šimtą zuikių galima nušauti“.<br />
42<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Kartais sakoma, kad lenktyniavimas tarp vaikų nepateisinamas. Vaikų lenktyniavimas<br />
– ne konkurencija, o pirmiausia draugiškas kolektyvinis darbas.<br />
Lenktyniavimo esmė – išugdyti supratimą, kad tikslo siekti būtina visiems išvien.<br />
Lenktyniavimas stiprina ir ugdo draugystę, rūpinimąsi kitu, savitarpio paramą,<br />
moko derinti savo norus su bendruomenės interesais.<br />
Dėmesys sportinei veiklai, sportuojančiam vaikui mokyklai padeda ugdyti<br />
mokyklos patriotą. Matydami sportinius trofėjus (jų mokykloje, 10 kartų iš eilės<br />
tapusioje sportiškiausia šalies mokykla, gausu) mokiniai didžiuojasi, kad juose<br />
yra ir jų triūso dalelė. Po kelerių ar keliolikos metų sugrįžę į mokyklą pirmiausia<br />
sustoja prie eksponuojamų taurių, diplomų, čempionų nuotraukų ir prisimena<br />
varžybų įtampą, pergalių džiaugsmą, prisimena mokytojus, su kuriais dalijosi tuo<br />
džiaugsmu... Mokiniai didžiuojasi, kad mokosi sportiškiausioje mokykloje. O su<br />
pasididžiavimu ateina ir pagarba.<br />
Pasitelkdama sportą mokykla siekia ugdyti sąmoningus, suprantančius savo<br />
teises ir pareigas, gebančius dalyvauti bendruomenės gyvenime piliečius. Mokinys<br />
privalo įsisąmoninti, kad jis turi išmokti rūpintis savo klasės, mokyklos,<br />
bendruomenės, šalies šiandiena ir rytdiena. Tai pareiga, nuo kurios neatleidžiamas<br />
nė vienas. Puoselėjami Tėvynės meilės, tautinės savigarbos jausmai.<br />
Praktiniams gebėjimams ir įgūdžiams susidaryti plačiausių galimybių teikia<br />
pats mokyklos gyvenimas, bendruomenės tradicijos. Pasirinkta veikla, kuri<br />
paaugliams įdomi, juos traukia, o aktyvus jų dalyvavimas ugdo įvairius įgūdžius,<br />
plečia pilietinio gyvenimo patirtį, stiprina patriotines nuostatas be prievartos.<br />
„Atžalyno“ mokyklos olimpinės žaidynės tapo... tarptautinėmis.<br />
Sėkmės vardan pasodinamas draugystės kaštonas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 43
Integruojanti pilietinio ugdymo kryptis pranašesnė: taupomas laikas,<br />
sėkmingiau įtraukiami moksleiviai, kuriems trūksta akademinių gebėjimų. Atsiranda<br />
daugiau galimybių suartėti su mokinių tėvais, praplėsti bendradarbiavimo<br />
ryšius ne tik mokyklos, bet ir miestelio bendruomenėje.<br />
Ir vis dėlto mokykloje viską lemia mokytojas. Pirmiausia pats mokytojas turi<br />
būti pilietis, jaučiantis atsakomybę už tą, kuris jam patikėtas. Ugdyti vaiką –<br />
tai ir patiems su juo augti, grumtis su pykčiu, melu, veidmainiavimu, mokytis<br />
paaiškinti pirmąjį idealo ir tikrovės konfliktą, su kuriuo susiduria augantis<br />
Mokyti – reiškia dvigubai<br />
mokytis.<br />
Ž. Žuberas<br />
žmogus. Paauglio širdis tarsi atsiveria, kai ją liečiame atsargiai,<br />
švelniai, kai ją saugome, kai rūpinamės, kad paauglys gyventų<br />
ir mokytųsi gyventi.<br />
2006 m. pasirodžiusioje knygoje moksleiviams „Kūno<br />
kultūra“ yra prasmingas prierašas „Geras ir gražus žmogus“.<br />
Praplėsčiau – „Geras ir gražus pilietis“. Tokį žmogų pilietį ugdo mūsų mokykloje<br />
ir kūno kultūros pamokos, ir visa integruota sportinė veikla.<br />
Atžalyniečiai džiaugiasi ir didžiuojasi gražiomis sportinėmis pergalėmis.<br />
Čia <strong>Lietuvos</strong> konkurso „Drąsūs, stiprūs, vikrūs“ II vietos laimėtojai<br />
44<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Stanislava Džiugelienė<br />
Kūno kultūros mokytoja metodininkė<br />
Kėdainių r. Josvainių vidurinė mokykla<br />
Pažink savo šalį ir didžiuokis ja<br />
Bendrojo lavinimo mokykla siekia ugdyti sąmoningus piliečius, todėl mokytojai<br />
padeda mokiniams įsisąmoninti tai, ką jau turi mokinys atsinešęs iš savo<br />
šeimos, darželio, aplinkos. Tačiau pilietiškumas nėra kartą ir visiems laikams<br />
įdiegta būsena, todėl mokykloje sudaromos sąlygos mokiniams ugdytis vidinį<br />
poreikį aktyviai pilietinei veiklai per įvairių dalykų pamokas ir taip pat per kūno<br />
kultūros pamokas.<br />
Pilietiškumas ugdomas kūno kultūros pamokose organizuojant įvairias<br />
komandines varžybas, estafetes, dalyvaujant tarpklasinėse, rajoninėse,<br />
tarptautinėse varžybose. Jų metu ugdomos šios mokinių vertybinės nuostatos:<br />
bendruomeniškumas, pasitikėjimas savimi, savigarba (mokinys priima save tokį,<br />
koks yra, pasitiki savimi, savo galimybėmis). Mokiniai padrąsinami, jeigu jiems<br />
sunku atlikti vieną ar kitą užduotį (pvz., peršokti per ožį ir pan.), pagiriami už<br />
pastangas, aktyvią veiklą per pamokas. <strong>Per</strong> įvairias rungtynes, varžybas mokiniai<br />
daug bendrauja, todėl mokosi gerbti vienas kitą, bendrauti, bendradarbiauti,<br />
pagelbėti ir būti atsakingi.<br />
10–13 metų mokiniai dar nori lyderiauti, įvairiais būdais pažeminti silpnesnį.<br />
Su šio amžiaus vaikais kalbama apie esmines žmogaus vertybes, individualumą,<br />
toleranciją, pagarbą silpnesniam, mažesniam, stokojančiam pasitikėjimo ir<br />
drąsos. Tik gerbdami mokinį, padrąsindami jį žodžiais ir veiksmais, auginsime<br />
juos gerus ir suprantančius savo teises ir pareigas, gebančius aktyviai dalyvauti<br />
nuolat kintančiame visuomenės gyvenime.<br />
Dvasiniai keliavimo uždaviniai – pažinti kraštą, gamtą, žmones. Josvainių<br />
vidurinėje mokykloje vykdoma gana įdomi, produktyvi popamokinė veikla.<br />
<strong>Per</strong> futbolo, jaunųjų turistų, krepšinio būrelių pratybas ir<br />
projektinę veiklą daug nuveikta ugdant pilietiškumą, skiepijant<br />
patriotiškumo jausmą.<br />
Ketvirtajame XX a. dešimtmetyje vienas žymiausių <strong>Lietuvos</strong><br />
kūno kultūros, <strong>sporto</strong> žinovų, kūrėjų, organizatorių V. Augustauskas<br />
teigė: „Mielas ir brangus mūsų jaunimui bus mūsų kraštas,<br />
kada jis galės betarpiškai savo juslėmis pajust jo grožybes ir didin-<br />
Mūsų mokyklų vienas<br />
svarbiųjų uždavinių yra<br />
išauklėti jaunuomenę,<br />
mylinčią savo kraštą,<br />
gebančią aukotis už savo<br />
krašto nepriklausomybę.<br />
V. Augustauskas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 45
gos praeities liudininkus, mieli ir brangūs pasidarys krašto žmonės, kada bus progos<br />
juos pamatyti, su jais pabendrauti. Ne veltui tatai betarpiškas savo tėvynės gamtos<br />
ir žmonių pažinimas nuo seno didžiųjų mokytojų buvo taip vertinamas. Mūsų<br />
mokyklinė jaunuomenė privalo rasti būdą, kaip betarpiškai su savo kraštu suartėti.<br />
Tam geriausias būdas yra jaunuomenės keliavimas po savo gimtąjį kraštą.“<br />
Dirbdami savo tiesioginį darbą, bendraudami, pagaliau ir asmeniniame gyvenime<br />
mes dažnai susiduriame su žmonių abejingumu kitam žmogui, jo gyvenimo<br />
kokybei, aplinkai, todėl sudariau galimybę mokiniams dalyvauti projektinėje<br />
veikloje, kuri gali daryti įtaką gyvenimo pokyčiams.<br />
Jaunųjų turistų būrelio nariai keliaudami pėsčiomis, dviračiais, dalyvaudami<br />
šalies turizmo technikos varžybose pamatė, kaip teršiama gamta per savaitgalio<br />
iškylas. Žmonės, išvykdami iš nuostabios gamtos prieglobsčio, palieka šiukšlynus,<br />
o upelių srovė neša plastiko, stiklo, polietileno ir kitas atliekas į didesnes upes.<br />
Mokiniai įsitikino, kad šalyje egzistuoja ekologinė problema.<br />
Mokiniai keliaudami gimtosios Šušvės pakrantėmis pamatė, kad yra<br />
neatsakingų, nesąžiningų, nesilaikančių pilietinės moralės nuostatų mokinių.<br />
Apie tai kalbėjomės su jaunųjų turistų būrelio (kuriam vadovauju) nariais, diskutavome<br />
ir nutarėme rašyti projektą „Šušvės kraštovaizdžio draustinio atkarpos<br />
Josvainiai–Anginiai ekologinis-geologinis takas“.<br />
Šušvės kraštovaizdžio draustinis – gražus gamtos kampelis, lankomas vietinių<br />
gyventojų ir turistų. Skaudžiausia, kad vietiniai gyventojai ir važiuojantys pro šalį<br />
(kelias vingiuoja šalia upės slėnio krantų), užmiršę pilietines nuostatas, dorovės ir<br />
moralės normas, verčia buitines ir ūkines atliekas tiesiai ant nuostabių atodangų,<br />
Net ir ekologiniame take „turistai“ palieka savo pėdsakus, kuriuos užlygina Josvainių mokiniai<br />
46<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
kurios dėl raudonos atodangų spalvos vietinių gyventojų vadinamos „raudonkalniais“.<br />
Projekto tikslas – parodyti visuomenei ir bendruomenei (mokyklos, miestelio,<br />
rajono), kokioje nuostabioje aplinkoje gyvename. Idėja įrengti lankytinose<br />
vietose stovyklavietes (suoliukus ir stalus) kilo po to, kai pirmą kartą keliaujant<br />
pėsčiomis Šušvės pakrantėmis viena vienuoliktokė net aiktelėjo: „Gyvenu visai<br />
netoli, o kad visai šalia yra toks nuostabus gamtos kampelis, nežinojau!“<br />
Svarbiausias projekto uždavinys buvo aprašyti ekologiniogeologinio<br />
tako įdomiausias vietas. Bet mokiniai negalėjo praeiti<br />
pro šiukšles, jas rinko ir dėjo į krūvas, o pamatę, kad neužtenka<br />
projekto įgyvendinimui skirto laiko, nutarė tęsti pradėtą darbą<br />
ir rašyti projektą „Švari gamta – grožis ir sveikata“. Projekto<br />
tęsinio tikslas – sutvarkyti ekologinio-geologinio tako aplinką<br />
ir sutartiniais ženklais nužymėti tako maršrutą. Labiausiai<br />
užterštose vietose pastatyti perspėjamuosius ženklus su užrašu<br />
„Kraštovaizdžio draustinis. NEŠIUKŠLINTI!“<br />
Džiugu, kad akivaizdžiai pamatę visuomenėje iškilusias<br />
problemas mokiniai priima dorus ir drąsius sprendimus. Jie ne<br />
tik tvarkė, rinko Šušvės upės atodangose, krantuose ir slėnyje<br />
išverstas šiukšles, bet prašė paramos ir pagalbos rajono vyriausiojo ekologo bei<br />
Josvainių miestelio seniūno, kad skirtų transportą šiukšlėms išvežti. Projekto<br />
grupė suvokė, kad šios problemos vieni neįveiks, todėl kreipėsi į mokyklos<br />
Egzistuojantis pasaulis<br />
– ne fantazija. Negalima<br />
nebaudžiamam su juo elgtis<br />
kaip su fantazija.<br />
R. V. Emersonas<br />
Jaunimo keliavimas yra<br />
tautinio auklėjimo veiksnys.<br />
V. Augustauskas<br />
Šaltinio vanduo! Įstabusis vaistas ir gyvas žemės kraujas. Bet ir jį reikia ištirti ir saugoti<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 47
administraciją, kad mokyklos bendruomenė pasiskirstytų dalimis ir padėtų sutvarkyti<br />
ekologinio-geologinio tako maršruto teritoriją.<br />
Projekto rašymas ir vykdymas sudarė sąlygas mokiniams ugdytis vidinį<br />
poreikį aktyviai veikti, gebėjimą analizuoti kultūrinę, ūkinę, socialinę įvairovę.<br />
Tokios sąlygos leido ieškoti sprendimo būdų, situaciją vertinti ir sąmoningai<br />
priimti sprendimus. Mokiniai gebėjo pateikti argumentuotą nuomonę prisiimdami<br />
atsakomybę už savo veiksmus, išmoko naudotis visuomenės ir valstybės<br />
institucijų paslaugomis.<br />
Mūsų mokykla telkia bendruomenės narius ugdytis visuomeniškumo ir<br />
demokratiškumo nuostatas, kurios būtinos pilietiniam gyvenimui visuomenėje.<br />
Projektinė veikla – vienas iš būdų ugdyti pilietiškumą remiantis mokyklos<br />
bendruomenės narių bendravimu, bendradarbiavimu, pagarba vienas kitam.<br />
Džiugina tai, kad projektas buvo tęsiamas. Jaunųjų turistų būrelio nariai, bendradarbiaudami<br />
su jaunųjų ekologų būrelio nariais, sumanė ištirti šio maršruto teritorijoje<br />
esančius šaltinius ir parašė projektą „Ekologinio-geologinio tako šaltinių tyrimas“.<br />
Mokiniai tyrė šaltinių fizinius duomenis (šaltinio padėtį, ilgį, plotį, vandens<br />
debitą, temperatūrą, gyvūniją). Žygio metu tvarkė šaltinių teritoriją.<br />
Projekte dalyvaujantys mokiniai ne tik suvokė sveikatingumo svarbą, nes<br />
žygiai vyko pėsčiomis (iki 20 km), bet ir įgijo supratimą, kokia aktuali ekologinė<br />
problema, ugdėsi atsakomybę už tautos likimą.<br />
Mokiniai siekė daugiau sužinoti apie draustinio šaltinius, kiekvienam šaltiniui<br />
davė vardą pagal jo ypatumus: „Raganaitės“, „Laiptuotasis“, „Versmė“, „Krioklys“,<br />
„Šventasis“ ir t. t.<br />
O čia nuostabi poilsio pertraukėlė<br />
48<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Mokiniams darbas patiko, nusprendėme, kad šių šaltinių<br />
tyrimą tęsime, todėl parašėme projektą „Ekologinio-geologinio<br />
tako etnologinis šaltinių tyrimas“.<br />
Projekto grupė atliko etnologinį šaltinių tyrimą bendraudama<br />
su vietiniais gyventojais, gyvenančiais netoli šaltinių.<br />
Mokiniai klausinėjo, domėjosi istorijomis, sklandančiomis tarp<br />
vietos gyventojų, legendomis, nutikimais, susijusiais su konkrečiais šaltiniais.<br />
Užkalbinta gyventoja, kurios vaikystė prabėgo ganant karves upės pakrantėse, projekto<br />
grupei parodė mūsų dar neaptiktą šaltinį ir papasakojo džiugių išgyvenimų,<br />
susijusių su šiuo šaltiniu. Mokiniams tai buvo didžiulis atradimas. Jie įsijautė į<br />
korespondentų vaidmenis, taip ugdėsi gebėjimą susirasti reikalingus <strong>informacijos</strong><br />
teikėjus. Šis projektas suteikė galimybę mokiniams klausti ir suprasti, kad<br />
klausimas neįmanomas be įsiklausymo į kitą pašnekovą. Patyrė, kad tik įsiklausę<br />
gali kelti klausimus, iškylančius iš girdėto atsakymo. Klausinėjimo procese gimsta<br />
mokinių pastabumas, savarankiškas mąstymas bei smalsumas ir veikla. Mokiniai<br />
įgijo įgūdžių, kaip gautą informaciją sukonkretinti, parengti ją perteikti<br />
informacinių technologijų priemonėmis ir pristatyti mokyklos bendruomenei.<br />
Mokiniai jau kuria naują projekto tęsinį „Ekologinio-geologinio tako šaltinių<br />
cheminis tyrimas“. Džiugu, kad jie domisi juos supančia aplinka, iškelia vis aktualesnes<br />
problemas. Gautus rezultatus mano perduoti vietiniams gyventojams,<br />
kurie naudojasi šaltinių vandeniu ūkinėms reikmėms.<br />
Būtų sveikintina, kad šalies mokyklų bendruomenės<br />
susidomėtų jų teritorijose tekančių mažesnių ir didesnių upelių<br />
ekologine būkle, nes reikia ieškoti galimybių skatinti vaikus<br />
dalyvauti teritorijų, susijusių su jais pačiais, su jų gyvenamąja<br />
Drįstu tvirtinti, kad iš visų<br />
žinių vertingiausios esti apie<br />
gamtą ir jos dėsnius.<br />
Ž. B. Lemarkas<br />
Gamta neprieštarauja<br />
žmogui, jei žmogus<br />
neprieštarauja jos dėsniams.<br />
A. Gercenas<br />
aplinka, tvarkymo veikloje. Tada ir išvykose, žygiuose jie elgsis kitaip, neterš<br />
aplinkos.<br />
Rašant ir vykdant projektus iškyla vienintėlė problema, kad ne visi linkę<br />
rodyti asmeninę iniciatyvą. Mokiniai, stokojantys iniciatyvumo, nuolat laukia<br />
nurodymų, paraginimų. Gaila, kad dažnai mokiniams trūksta savireguliacijos,<br />
savimonės, aktyvumo ir iniciatyvumo iškilus įvairioms problemoms.<br />
Josvainių vidurinėje mokykloje mokiniams sudaromos sąlygos ugdytis<br />
pilietiškumą pamokų, papildomo ugdymo ir projektinės veiklos metu. Mokykloje<br />
rašomi ir vykdomi integruoto olimpinio ugdymo projektai (olimpinės žaidynės<br />
„Penki žiedai virš mokyklos“), kurių tikslas yra ugdyti mokinių patriotiškumą,<br />
meilę Tėvynei, pagarbą bei toleranciją kaimyninėms šalims. Svarbu, kad mokiniai<br />
gebėtų atsakingai, savarankiškai veikti, pasitikėtų savimi ir būtų įsitikinę savo<br />
veiksmų teisingumu. Jie pajėgūs nuveikti didelius darbus, tereikia jais pasitikėti,<br />
nepamirštant, jog tai įpareigoja.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 49
Jonas Varkulevičius<br />
Kūno kultūros mokytojas ekspertas<br />
Radviliškio Lizdeikos gimnazijos direktorius<br />
Kūno kultūros ir olimpinių vertybių<br />
formavimas – kūno kultūros mokytojo<br />
priedermė<br />
Kūno kultūros pamoka vis dar orientuota į treniravimą, sportininką, mokytoją,<br />
mokyklą, dalių mokymą, o ne į visumą, mokinį.<br />
Kūno kultūros mokytojas turėtų gebėti bendrauti, kaupti ir sisteminti patirtį,<br />
tirti ir keisti aplinką, rūpintis savo kokybe, mylėti ir norėti mokyti mokinius tokius,<br />
kokie jie yra. Negalima kitų priversti keistis, tačiau geromis mintimis galime<br />
skatinti juos tai daryti, stiprinti geranorišką aplinką, kurioje jie turės galimybę<br />
keistis. Visi mes atėjome išmokti savąją pamoką, o jei tai bus atlikta už mus, vėl<br />
teks kartoti tas pačias klaidas.<br />
Už tvirtą kūną ir gražią sielą<br />
50<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Sudėtingas kūno ir dvasios kultūros ugdymo mokslas. Mokinys šiandien<br />
gyvena ir mokosi fizinį aktyvumą slopinančioje aplinkoje ir mokykloje. Jam<br />
reikia mokyklos bendruomenės narių, ypač kūno kultūros mokytojo palaikymo,<br />
bendradarbiavimo. Todėl svarbu, kad mokyklų kūno kultūros kaitos strategija ir<br />
dabartinis jos turinys padėtų atremti aplinkos keliamus iššūkius, būtų patrauklesnis<br />
ir prasmingesnis. Mokyklinė kūno kultūra stengiasi aprėpti ir intensyvinti<br />
bendrąjį ir fizinį mokinių ugdymą. Nors kūno kultūrą labai mėgsta mokiniai,<br />
tačiau dar yra daug problemų.<br />
Kūno kultūros kaitą planuoja švietimo reformos strategai, tačiau mokyklų<br />
bendruomenės yra svarbiausi reformų dalyviai. Sėkminga kūno kultūros kaita<br />
– tai ne tik jos turinio atnaujinimas, bet ir nauji veiklos būdai, vertybės, požiūriai.<br />
Kūno kultūros kaitos kryptį ir turinį keičia ne tik oficialios valstybės institucijos,<br />
tačiau daugiausia – vietos bendruomenės, nusistovėjusios tradicijos ir mokytojai<br />
entuziastai.<br />
Koks mokytojas – tokia mokykla, kokia mokykla – tokia<br />
tauta. Kūno kultūros mokytojas – tai ta ašis, ant kurios<br />
sukasi visas mokyklos judėjimas, sveikatingumas, mokinių<br />
fizinis pajėgumas, o galiausiai ir – mokyklos pripažinimas<br />
bendruomenėje, tam tikroje vietovėje.<br />
Viena didžiausių klaidų<br />
yra manyti, kad pedagogika<br />
– tai mokslas apie vaiką, o<br />
ne apie žmogų.<br />
J. Korčakas<br />
Kūno kultūros mokytojas yra fizinio ugdymo vyksmo organizatorius, mokymosi<br />
galimybių kūrėjas, patarėjas, partneris, tarpininkas tarp mokinio ir tėvų bei<br />
kitų dalykų mokytojų, o mokinys yra pagrindinis ugdymo(si) dalyvis, tačiau jis<br />
Vienas iš kūno ir dvasios kultūros ugdymo būdų – gražus mokytojo ir mokinių bendravimas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 51
eveik nedalyvauja rengiant klasės ar modulio kūno kultūros programą ir sudarant<br />
ugdymo turinį. Mokytojas dažniausiai vienas parenka kūno kultūros ugdymo<br />
turinį, nors pasirinkimą reglamentuoja kūno kultūros Bendrosios programos<br />
ir Išsilavinimo standartai.<br />
Kas nėra giliai persiėmęs<br />
jaunuomenės ir tautos meile,<br />
tenesiima kūno kultūros<br />
mokytojo darbo, nes tai<br />
šventas uždavinys.<br />
F. L. Jahnas<br />
Kūno kultūros mokytojas privalo rašyti mokyklos, klasės,<br />
modulio kūno kultūros programas ir parinkti ugdymo turinį<br />
atsižvelgdamas į mokinių sveikatą, prigimtines galias, dvasines<br />
nuostatas, gyvenseną, suteikti mokiniams galimybę rinktis<br />
kūno kultūros pamokų turinį (<strong>sporto</strong> šaką užduotis, testus)<br />
ir jokiu būdu neturėtų perdėtai išaukštinti fizinio pajėgumo<br />
rezultatų. Su mokiniais turėtų aptarti bendruosius ir asmeninius fizinio ugdymosi<br />
uždavinius, kiekvieną pamoką pradėti nuo pamokos tikslų ir uždavinių, o<br />
baigti aptarimu.<br />
Mokytojas turėtų padėti mokiniams:<br />
• išmokti kelti fizinio ugdymosi uždavinius per pamokas, kritiškai mąstyti,<br />
ieškoti sprendimų, paskatinti išbandyti <strong>sporto</strong> šakas, atrasti mėgstamas fizinės<br />
veiklos formas, tinkamus fizinius pratimus, kelti sau aktualius tikslus;<br />
• suvokti, kad jo parengta kūno kultūros programa yra jiems tinkama, kad tai<br />
yra fizinio ugdymo(si) sistema, o ne atsitiktinės užduotys ir kad tik nuo jų<br />
pastangų ir partnerystės su mokytoju priklausys programos įgyvendinimo<br />
sėkmė. Nuo to laimės abu ugdymo partneriai, atsiras pasitikėjimas mokytoju,<br />
per pamokas mokiniai jaus džiaugsmą ir pasitenkinimą. Labai svarbu,<br />
kokie susiklostys bendravimo ir bendradarbiavimo santykiai, ar yra tarpusavio<br />
pagarba, kokia yra mokytojo profesinė kompetencija. Kad darbas<br />
vyktų sklandžiai, mokinys turi pajausti, kad mokytojas yra partneris ir<br />
patarėjas, kad mokytojas yra geranoriškai nusiteikęs jo atžvilgiu. Ne mažiau<br />
svarbu, kad mokinys pažintų save patį, mokėtų kritiškai įsivertinti, kad sau<br />
keliami tikslai jam nebūtų per sunkūs;<br />
• rasti kūno kultūros pamokų sąsajas su gyvenimu, nes visapusiškas<br />
išsilavinimas ir sveikata pravers.<br />
Mokytojas turėtų:<br />
• Naudoti tuos ugdymo metodus, kurie mokytų ir pratintų mokinius<br />
stebėti, bandyti pasirinkti tai, kas jiems naudingiausia, kas padės tobulėti,<br />
ir mokytis paaiškinti, o vyresniems ir pagrįsti tokį pasirinkimą.<br />
• Taikyti neįprastus kūno kultūros pamokų metodus ir būdus, skatinti<br />
mokinius dalyvauti projektuose, argumentuotai juos apibendrinti. Mokiniams<br />
svarbu išmokti valdyti <strong>informacijos</strong> srautus, gauti patarimų ir įgyti<br />
sportinės patirties.<br />
• Įtikinti, kad būtent jo parinktas pamokos turinys, konkrečios užduotys<br />
padės sėkmingiausiai pasiekti iškeltus uždavinius, paaiškinti mokiniams,<br />
kiek pamokų bus skirta kiekvienai pasirinktai <strong>sporto</strong> šakai, kiek pamokų<br />
reikėtų skirti atitinkamos fizinės ypatybės lavinimui, kad būtų galima<br />
pastebėti ir įvertinti pažangą.<br />
52<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
• Sudominti mokinius kūno kultūros pamokomis. Jos neturi būti<br />
monotoniškos, nuobodžios, Neturi būti neapgalvotų užduočių, turi būti<br />
pastebimi ne tik gabūs sportui mokiniai, lyderiai, paaiškinama užduočių ir<br />
fizinių pratimų reikšmė bei nauda.<br />
• Teikti pagalbą pradinių klasių mokytojams, padėti jiems organizuoti sportinius<br />
renginius ir varžybas, patarti, kaip vykdyti <strong>Lietuvos</strong> kūno kultūros<br />
ženklo programos „Augti ir stiprėti“ reikalavimus. Jei nuo pat pirmųjų<br />
dienų mokykloje sportinė veikla bus įdomi ir neapsiribos neįdomiomis<br />
kūno kultūros pamokomis koridoriuje, nuolatiniu „kvadratu“ stadiono<br />
prastoje aikštelėje, judriaisiais žaidimais su 1–2 kamuoliais visai klasei,<br />
tada bus sėkmingesnė ir popamokinė veikla. Nevalia sugriauti pradinuko<br />
svajonės tapti Saboniu, Alekna, Skujyte.<br />
• Globoti silpnesnės sveikatos (neįgalius) mokinius ir integruoti juos į kūno<br />
kultūros pamokas ir neformalųjį ugdymą. Tai sudėtinga, nes mokiniai labai<br />
skiriasi savo sveikata ir fiziniu pajėgumu, pomėgiais, charakteriu, norais<br />
ir nenorais, gabumais, bendraamžių ir suaugusiųjų pripažinimu. Kai<br />
mokinys jaučiasi atstumtas, nesvarbus, nereikalingas, nejaučia tobulėjimo<br />
– prastėja jo sveikata.<br />
• Išmokyti mokinius objektyviai vertinti save, suvokti savo išskirtinumą,<br />
bet jokiu būdu nepervertinti savęs. Čia gali padėti individualūs pokalbiai<br />
su mokiniu, artimais draugais, jo tėvais, kitų dalykų mokytojais, mokinio<br />
stebėjimas ilgesnį laiką, individualių užduočių jam rengimas, testavimas.<br />
Mokyklos olimpinių žaidynių atidaryme – keturi olimpiniai čempionai: L. Kačiušytė (antra iš kairės),<br />
V. Vencienė (ketvirta), R. Ubartas (septintas), R. Žulpa (aštuntas)<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 53
Ypač svarbus konfidencialumas, taktiškumas, pagarba mokiniui.<br />
• Žinoti, kuo domisi mokiniai, kokia veikla jiems sekasi ir tai panaudoti<br />
pakviečiant organizuoti mokyklos sportinę veiklą.<br />
• Sudaryti sąlygas sąžiningai varžytis, pasinaudoti kūno kultūra kaip specifine<br />
gyvenimo sritimi, susijusia su pagrindinėmis žmogaus vertybinėmis nuostatomis.<br />
• Akcentuoti kūno kultūros pamokų ir fizinio ugdymo(si) kryptis, mokinio<br />
prigimtį, atsižvelgiant į jo amžių, lytį, fizinį pajėgumą, fizines ir dvasines<br />
nuostatas, gyvenseną, laisvo pasirinkimo teisę, o ne atskirų fizinio parengtumo<br />
rezultatų aukštinimą.<br />
• Rekomenduoti mokiniams namų užduotis judėjimo poreikiui tenkinti,<br />
atsigauti po protinio darbo. Šios užduotys turėtų padėti įtvirtinti sveiką<br />
gyvenseną, išmokyti geriau pažinti save, suvokti ir gerbti savo ir kitų<br />
žmonių kūno ypatumus.<br />
• Supažindinti mokinius ir jų tėvus su vertinimo kriterijais ir sistema, numatyti<br />
sąlygas atitinkančius kriterijus visoms lygiagrečioms klasėms ir visų<br />
medicininių fizinio pajėgumo grupių ugdytiniams. Vertinimą turi aptarti<br />
mokyklos kūno kultūros mokytojų metodinė grupė ir patvirtinti Mokytojų<br />
taryba, pasitarus su mokiniais.<br />
• Įvertinti, kaip mokiniai suvokė ir išmoko tą ugdymo turinį, kuris jiems<br />
bus reikalingas.<br />
• Siekti, kad mokiniai suvoktų, jog per kūno kultūros pamokas ne tik smagu,<br />
bet kad tai, ką jie veikia jų metu – priemonė būti sveikiems ir stipriems,<br />
kad 2–3 pamokų nepakanka išmokti savarankiškai mankštintis.<br />
• Lankytis klasės tėvų susirinkimuose ir taktiškai aptarti bendrąją mokinių<br />
fizinio ugdymo situaciją, iškelti problemas, nurodyti jų sprendimo būdus,<br />
aptarti, kokios gali reikėti tėvų paramos ir palaikymo.<br />
• Įvardyti, už ką mokiniai bus vertinami, kokios yra vertinimo dalys,<br />
koks jų tarpusavio santykis, sutarti, koks bus formalus vertinimas. Vertinimo<br />
sudėtinės dalys galėtų būti: pamokų lankymas, veikla<br />
pamokų metu (pastangos, iniciatyvumas, aktyvumas, gebėjimas<br />
savarankiškai kokybiškai atlikti užduotis, pagrįsti jų naudą),<br />
<strong>sporto</strong> šakos technika, pažanga lavinant fizines ypatybes,<br />
kūno kultūros ir atliekamų pratimų prasmės suvokimas ir<br />
įprasminimas, žinios.<br />
• Sistemingai tirti mokinių, jų tėvų nuostatą į kūno kultūrą, rūpintis savo<br />
fizine būkle, elgesio ir kalbos kultūra.<br />
Mokytojas turi būti ir specialistas,<br />
ir auklėtojas.<br />
Kūno kultūros mokytojai<br />
turi būti moderniausi.<br />
A. Jurgelionis<br />
MOKINIAI – tie ašies krumpliaračiai, kurie kelia bangas mokyklos veiklos<br />
jūroje. O kad jie nepaskęstų joje, jiems rekomenduojamas judėjimas,<br />
kuris veda į fizinį pajėgumą ir tobulėjimą, jų pačių pripažinimą.<br />
Mokiniai turėtų:<br />
• Dalyvauti sudarant klasės, mobilios grupės kūno kultūros programą.<br />
54<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
• Aptarti, tartis ir susitarti dėl fizinio ugdymosi tikslų, savo fizinio<br />
pajėgumo, sveikatos gerinimo, mankštinimosi prasmės ir naudos, <strong>sporto</strong><br />
šakų įtraukimo į programą ir jų turinio, įgyvendinimo būdų ir metodų,<br />
pasiekimų vertinimo.<br />
• Išmokti save pažinti, vertinti ir įsivertinti. Kūno kultūros dėstymo ir<br />
pamokų kokybei kelti itin svarbus paties mokinio aktyvumas, kritiškumas<br />
ir kūrybingumas per pamokas, atsižvelgiant į savo sveikatos būklę.<br />
• Pasitikrinti kasmet sveikatą pirminės sveikatos priežiūros įstaigoje.<br />
• Lankyti pamokas, kad įgytų pakankamai žinių ir patirties, kad teisingai<br />
pasirinktų tolesnį mokymosi ar profesinės veiklos kelią ir pasirengtų<br />
savarankiškam gyvenimui.<br />
• Įsiklausyti į mokytojo argumentus.<br />
Mokyklos bendruomenės nariai sudaro palankias sąlygas saugiai suktis<br />
kūno kultūros ratui.<br />
Mokyklos administracija turėtų:<br />
• Sudaryti sąlygas bendrajai kūno kultūros programai ir Išsilavinimo standartams<br />
įgyvendinti, vykdyti šio proceso priežiūrą, teikti būtiną paramą:<br />
rūpintis mokinių mokymu plaukti, <strong>sporto</strong> bazės ir inventoriaus saugumu,<br />
kokybe ir patrauklumu, higieninėmis fizinio ugdymo sąlygomis, mokytojų<br />
kvalifikacijos kėlimu, naujovių diegimu ir t. t.<br />
• Skirti kūno kultūrai valandų, kad kiekvienas mokinys turėtų trečią kūno<br />
kultūros pamoką per savaitę arba aktyvaus judėjimo pratybas pagal pomėgius.<br />
• Padėti mokytojui spręsti mokinių kūno kultūros pamokų nelankymo<br />
problemas.<br />
• Sudaryti sąlygas mankštintis specialiosios medicininės fizinio pajėgumo<br />
grupės ir specialių poreikių mokiniams.<br />
• Mokytojo veiklą vertinti ne tiek už aukštas vietas varžybose, o labiau už aktyvią<br />
veiklą mokyklos bendruomenėje, mikrorajone, apylinkėje ir ugdytinių požiūrį į<br />
asmeninę kūno kultūrą, jų pastangas ją sąmoningai ir reguliariai praktikuoti.<br />
Klasių auklėtojai ir dalykų mokytojai turėtų:<br />
• Integruoti į savo mokomųjų dalykų ir renginių turinį kūno kultūros, sveikatinimo,<br />
olimpizmo idėjas.<br />
• Pagal išgales dalyvauti mokyklos olimpiniame sąjūdyje.<br />
• Organizuoti pokalbius, viktorinas, kartu su klase rengtis olimpinėms<br />
žaidynėms ir pan.<br />
Mokinių tėvai turėtų:<br />
• Reikalauti, kad jų vaikui būtų teikiamas kūno kultūros<br />
standartus atitinkantis turinys ir išsilavinimas.<br />
• Dalyvauti nustatant vaiko fizinio ugdymo(si) turinį,<br />
metodus, vertinimo būdus ir kriterijus.<br />
Nėra natūralesnio noro už<br />
norą žinoti.<br />
M. Montenis<br />
• Domėtis kūno kultūros dėstymo kokybe, vaiko mankštinimosi mokykloje<br />
sąlygomis ir jo fizinio ugdymosi pažanga. Kartu su vaiku ir mokytoju<br />
spręsti siektinos fizinio ugdymo rezultatų ir žinių pažangos klausimus.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 55
• Užtikrinti reguliarų kūno kultūros pamokų lankymą.<br />
Bendruomenės sveikatos priežiūros specialistas turėtų:<br />
• Prižiūrėti fizinio ugdymo organizavimą ir sąlygas mokykloje, apie<br />
pažeidimus pranešti mokyklos administracijai.<br />
• Teikti siūlymus dėl mokinių fizinio ugdymo, komplektuoti medicinines<br />
fizinio pajėgumo grupes.<br />
• Bendradarbiauti su kūno kultūros mokytojais rengiant parengiamųjų,<br />
specialiųjų medicininių grupių kūno kultūros programas, integruojant<br />
mokinius į kūno kultūros pamokas ir jiems parenkant tinkamą ugdymą.<br />
Ar žinote, kokiu tikriausiu<br />
būdu galite padaryti savo<br />
vaiką nelaimingą?<br />
Jis turi įprasti, kad būtų<br />
tenkinami visi jo norai.<br />
Ž. Ž. Ruso<br />
Šio specialisto vaidmuo mokyklos bendruomenėje ugdant<br />
mokinių sveikos gyvensenos gebėjimus, perteikiant pozityvų<br />
požiūrį į kūno kultūrą yra išskirtinis.<br />
Olimpinės idėjos ir lietuvių kalbos pamokose. Bendriausia<br />
gimtosios kalbos kaip dalyko paskirtis – išugdyti<br />
komunikacinę kompetenciją, sudarančią prielaidas kiekvieno<br />
mokinio visaverčiam gyvenimui, sėkmingai pažintinei, profesinei<br />
ir visuomeninei veiklai.<br />
Kalbos ugdymas glaudžiai susijęs su kitais mokomaisiais dalykais. Kalbos<br />
ugdymui ir literatūriniam lavinimui skiriamų tekstų tematika ir problematika<br />
sietina su etikos, etnokultūros, istorijos, dailės ir muzikos raidos, tikybos,<br />
filosofijos, psichologijos pagrindų ir kitų dalykų problematika. Kas bendra su<br />
olimpinių idėjų ugdymu galėtų būti gimtosios kalbos pamokose? Tai turėtų vykti<br />
tiek žemesnėse, tiek vyresnėse klasėse, tiek per kalbos, literatūros pamokas ar<br />
užklasiniuose renginiuose.<br />
<strong>Per</strong> lietuvių kalbos ugdymo pamoką mokiniai mokomi aprašyti žmogų. Tam<br />
gerai tinka sportininkas, nes dažnas iš jų pasižymi ne tik fizine, bet ir dvasine<br />
jėga. Vienas iš pamokos variantų – aprašyti olimpinių žaidynių čempioną, visame<br />
pasaulyje žinomą disko metiką Virgilijų Alekną.<br />
Pakabinamas plakatas su olimpiečiu. Išsiaiškinama, ką mokiniai žino apie šį<br />
sportininką. Jei reikia, mokytojas papildo. Tada mokiniai mokomi aprašyti išvaizdą.<br />
Ant suolų padėtos Mirono skulptūros ,,Antikos galiūnas – disko metikas“ nuotraukos.<br />
Mokiniai ieško panašumų tarp pavaizduoto Antikos atleto ir V. Aleknos.<br />
Be pavyzdžių negalima<br />
nei tinkamai mokyti, nei<br />
sėkmingai mokytis.<br />
Kolumela<br />
Sportininko charakterio savybes mokiniai apibūdina<br />
perskaitę straipsnį ,,Atleto mintys“ iš S. Stonkaus vadovėlio<br />
,,Olimpija“ (Kaunas: Šviesa, 2002).<br />
Apibendrinant klausiama mokinių, kokios charakterio<br />
savybės būdingos sportininkams. Jiems atsakius, lentoje<br />
užrašomos žymių žmonių mintys šia tema. Mokiniai pastebi, kad svarbiausios<br />
sportininko charakterio savybės – valia, atkaklumas ir užsispyrimas. Iš anksto<br />
pasiruošę mokiniai papasakoja apie tai, kad valingi žmonės pasiekė puikių<br />
rezultatų. Tada diskutuojama, ar suderinami dalykai: stiprus, valingas sportininkas<br />
ir ašaros.<br />
Skaitomos istorijos iš sportininkų gyvenimo.<br />
Mokiniai, susiskirstę grupelėmis, namuose savaitę kaupia medžiagą apie<br />
56<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
pasirinktą sportininką, paskui pasirengia pristatyti klasės draugams. Vieni parašo<br />
knygeles, kiti nupiešia plakatus, treti parengia interviu ir pan. Taip mokiniai ne<br />
tik papildomai paskaito literatūros, bet ir ugdomas jų kūrybiškumas: vieni iliustruoja<br />
savo parengtą knygelę, kiti rengia publicistinę televizijos laidą ir pan.<br />
<strong>Per</strong> literatūros pamokas nagrinėdami paaugliams patrauklių autorių: T. M. Rido,<br />
R. L. Stivensono, Žiulio Verno, A. K. Doilio ir kitų, kūrinius randame nemažai<br />
situacijų, leidžiančių kalbėti apie kilnumą ir išdavystę, pasiaukojimą ir apgaulę,<br />
dvasios stiprybę ir žmogaus menkumą.<br />
Kalbant apie antikinę literatūrą plačiau galima panagrinėti to meto požiūrį į<br />
<strong>sporto</strong> varžybas. Sporto varžybos – labai senas dalykas. Homero epų herojai jas<br />
mėgo. Vienas ,,Odisėjos“ veikėjas taip sako:<br />
Vyrui nėra juk didesnės šlovės, kaip toji, kurią jam<br />
Kojų greitumas arba jo kietas kumštis suteikia.<br />
Daugumos Homero minimų <strong>sporto</strong> šakų (bėgimo, ieties ir disko metimo,<br />
kumštynių, imtynių, žirgų lenktynių) varžybos vyko ir istoriniais laikais. Nebuvo<br />
tik Homero aprašytų šaudymo iš lanko ir ginkluotų karių kovos<br />
rungčių. Mokytojas pasakoja apie tai, kad svarbi daugumos<br />
graikų švenčių dalis buvo <strong>sporto</strong> varžybos. Mat graikai manė<br />
<strong>sporto</strong> varžybomis išreiškią pagarbą tam dievui, kurio garbei<br />
vyko šventė. Jie tikėjo, jog fizinė žmogaus jėga, kaip ir kiti<br />
dalykai, yra dievų dovana, tad visi varžybų dalyviai – tai dievų<br />
Žmogus, kuris neskaito gerų<br />
knygų, nėra pranašesnis<br />
už žmogų, kuris nemoka<br />
skaityti.<br />
Markas Tvenas<br />
mylimi žmonės, o laimėtojai – dievų ypač dosniai apdovanoti ir išskirti iš kitų.<br />
Svarbiausių varžybų nugalėtojai, kaip dievų išskirtieji, buvo gerbiami ir turėjo<br />
įvairių privilegijų. Diskutuojama, koks požiūris į sportą mūsų laikais ir kodėl<br />
būtent toks.<br />
Mūsų dienomis atsiranda vis naujų <strong>sporto</strong> šakų, tad kalbos pamokose aptariami<br />
tarptautiniai žodžiai ir lietuviški jų atitikmenys, kuriais įvardijamos šios<br />
šakos, jų kirčiavimas, taip pat mokoma vartoti taisyklingus lietuviškus <strong>sporto</strong><br />
terminus, sąvokas.<br />
Mokydamiesi kalbos stiliaus mokiniai gauna užduotį – parengti darbą pasirinktu<br />
stiliumi. Tai gali būti 3–5 min. informacinė kalba,,Sporto naujienos“,<br />
interviu su žinomu gimnazijos sportininku, grožinis kūrinys <strong>sporto</strong> tema ir pan.<br />
Ypač aktyviai mokiniai įsitraukia į gimnazijoje organizuojamą kūrybinių<br />
darbų apie sportą konkursą: rašo rašinius, kuria eiles, odes, miniatiūras, noveles,<br />
pasakas, komiksus.<br />
Vis dažniau organizuojami integruoti renginiai. Vienas iš jų – Medžio puošimo<br />
šventė. Biologai rengia viktorinas, literatai – poetinę kompoziciją, dailininkai<br />
– piešinių parodą. Vienais metais pasirinkome temą,,Ąžuole, stiprybės medi“, o<br />
kūno kultūros mokytojai organizavo tarpklasines virvės traukimo varžybas.<br />
Lietuvių kalbos ir literatūros pamokose galima bet kurioje klasėje rasti laiko<br />
olimpinėms idėjoms prisiminti, jomis vadovautis ir jas propaguoti.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 57
Rita Agurkienė<br />
Kūno kultūros mokytoja ekspertė<br />
Kauno Palemono vidurinė mokykla<br />
Pilietinio ugdymo būdai popamokinėje<br />
sportinėje veikloje<br />
Jeigu siekiame mokinius<br />
auklėti, reikia jiems sudaryti<br />
aplinkybes, kuriose<br />
jie pasirodytų, kokie jie yra,<br />
atidengtų auklėtinio slaptuosius<br />
dvasios užkampius<br />
ir jų ydas, panaudojus<br />
pedagoginę išmonę galima<br />
ugdyti, lavinti, pratinti ir<br />
auklėti.<br />
V. Augustauskas<br />
Pilietinio ugdymo tikslas – įdiegti tokias nuostatas kaip toleranciją, pagarbą<br />
įstatymams, norą ginti Tėvynę, demokratinio gyvenimo būdo palaikymą. Tik savimi<br />
pasitikintis, savęs ir kitų nebijantis mokytojas gali imtis pilietinio ugdymo.<br />
Tik laisvas, galintis rinktis ir pasirinkti mokytojas gali išugdyti laisvą, atsakingą,<br />
kritiškai mąstantį pilietį. Pilietinio ugdymo vyksmas pamokose ir popamokinėje<br />
veikloje priklausys nuo mokytojo iniciatyvos, kūrybiškumo.<br />
Daugelio šalių edukologai pažymi, kad integruojančio ugdymo metodo (vienas<br />
iš jų – projektų metodas) naudojimas mokiniams palengvina ne tik žinių<br />
įsigijimą, bet ir padeda ugdytis vertybines nuostatas. Integruojantis ugdymas<br />
grindžiamas humanistinės psichologijos požiūriu, kad asmenybė yra visybiška.<br />
Kai kuriose pilietinį ugdymą praktikuojančiose šalyse kiekvienam mokiniui privalu<br />
turėti pažymį už organizavimo gebėjimus.<br />
Sporto varžybos – taip pat ir žmogaus kultūros dalis.<br />
Tai sudedamoji kūno kultūros dalis, žmogaus kūrybinių galių<br />
išraiška. Tai istoriškai susiklostęs specifinis būdas unifikuotai<br />
palyginti, išryškinti žmogaus tam tikros fizinių pratimų<br />
grupės, <strong>sporto</strong> šakos, rungties gebėjimus. Tai įvairiapusis socialinis<br />
reiškinys – neatskiriama visuomenės kultūros dalis,<br />
apimanti kryptingą mokymąsi, lavinimąsi ir varžymąsi. Gerai<br />
organizuotos <strong>sporto</strong> varžybos ne tik suteikia galimybę išryškinti<br />
pranašesnius, bet moko ir pratina dorai varžytis, tobulėti, įgyti<br />
naujų draugų, talkinant varžybų rengėjams – organizavimo,<br />
bendravimo patirties. Todėl mokykloje ir rengiama daug įvairių ir netradicinių<br />
varžybų.<br />
Ypač populiarios mokyklos olimpinės žaidynės, kuriose vykdomos „Antikos<br />
<strong>sporto</strong>“ varžybų rungtys. Olimpinio ugdymo tikslas – ugdyti harmoningą<br />
žmogų, padėti kurti taikią pilietinę visuomenę, besirūpinančią žmogaus orumo<br />
saugojimu. Moksleiviai susipažįsta su Olimpijos žaidynių rungtimis ir jas atlieka,<br />
tai „Palestra“ bėgimas, „<strong>Per</strong> kupstus, per pelkę“, „Šoklusis atletas“, „Olimpi-<br />
58<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
niai žiedai“ ir kitos. Taip pat kiekvienos klasės komanda turi atsakyti į klausimus<br />
iš olimpinių žaidynių istorijos, išvardyti geriausius <strong>Lietuvos</strong> olimpiečius<br />
krepšininkus, lengvaatlečius ar žiemos olimpinių žaidynių sportininkus. <strong>Per</strong><br />
mokyklos olimpines žaidynes ugdoma kūno ir sielos darna (mokinys negali būti<br />
lavinamas tik fiziškai, įsiterpia pažintiniai ir socialiniai lavinimosi ypatumai), akcentuojama<br />
mokinio tobulinimosi ir laisvės idėja (stengimasis pasiekti šį tikslą sudarys<br />
sąlygas tobulėti, formuoti asmenybę ir charakterį), taisyklių laikymasis ir sąžininga<br />
kova (lenktyniaudami mokiniai gali įvertinti taisyklių svarbą, jie pratinami ne vien<br />
laikytis taisyklių, bet pripažinti etikos ir moralės principus), mėgėjiškumo idealas<br />
(būti mėgėju – reiškia sportuoti be jokių materialinių išskaičiavimų, be naudos,<br />
be įsipareigojimo nugalėti, tai siekis ne tik laimėti, bet paprasčiausiai dorai ir gerai<br />
rungtyniauti, mėgėjiškumas skatina <strong>sporto</strong> masiškumą, tai tarsi raktas, atveriantis<br />
duris į savikontrolę ir stiprybę). Šiose varžybose varžovai – kitų klasių mokiniai<br />
– sutinkami kaip draugai, kurie siekia tų pačių tikslų, tai yra pirmieji bendradarbiavimo<br />
žingsniai, pagarba sėkmingai rungtyniaujantiems. Šios vertybės – pagrindinė<br />
grandis, priartinanti mokinį prie olimpinės idėjos. Kiekvieno olimpinių žaidynių<br />
dalyvio tikslas – stengtis iš visų jėgų, stengtis padaryti geriau.<br />
Mokiniai turi galimybę padėti rengti varžybas, teisėjauti<br />
jose, dalyvauti mokyklos <strong>sporto</strong> šventėse. Tapo tradicija, kad<br />
vienuoliktų klasių moksleiviai <strong>sporto</strong> šventei parengia reklaminę<br />
bei informacinę medžiagą, įrengia rungčių stotis ir teisėjauja,<br />
registruoja rezultatus, dalyvauja apdovanojant geriausius. Mokiniai<br />
talkina ir bendruomenės krepšinio turnyre, aerobikos<br />
Protingas tas, kuris nesielvartauja<br />
dėl to, ko neturi,<br />
o priešingai, džiaugiasi<br />
tuo, ką turi.<br />
Demokritas<br />
konkurse, šeimų šventėje „Aš, tėtis ir mama – sportinė šeima“. Šeimos švenčių<br />
devizas: „Jei nori būti sveikas, judėk, jei nori būti gražus, judėk, jei nori būti<br />
protingas, judėk“ (iš senovės romėnų traktato). Šeimų šventėse vaikai mokosi<br />
kultūringai, garbingai ir kilniai lenktyniauti, džiaugiasi sportuodami su tėveliais,<br />
pralaimėtojų nėra. Žaidžiant žaidimus, lenktyniaujant estafetėse ugdoma tokia<br />
asmenybė, kuri sugebėtų gyventi santarvėje su kitais, mokėtų dalytis savo<br />
mintimis ir darbais. Žaidžiant modeliuojamos pačios įvairiausios tarpusavio bendravimo<br />
situacijos: paklusnumo ir vadovavimo, bendradarbiavimo ir konkurencijos.<br />
Socializacija vaikystėje – tai procesai, kurių metu vaikas įsisavina socialinį<br />
patyrimą, kuria savąjį „aš“, kuris išreiškia vaiko kaip individo ir kaip asmenybės<br />
unikalumą, neformalioje aplinkoje įgyjamos žinios, ugdomas pilietiškumas.<br />
Kasmet, Naujųjų metų išvakarėse, mokyklos <strong>sporto</strong> salėje organizuojamas tradicinis<br />
Palemono bendruomenės krepšinio turnyras. Jau įvyko 18-a turnyrų. Varžybose<br />
dalyvauja mokinių tėvai, mokyklos komanda, mikrorajono gyventojai, į komandas<br />
buriasi ankstesniais metais mokyklą baigę moksleiviai, žaidėjai grįžta ir iš užsienio. Tai<br />
kartų turnyras, dauguma vieni kitus pažįsta, turi galimybę bendrauti, prisiminti…<br />
Juk mokykla atšventė 30 metų jubiliejų. Džiaugsmingas žaidimo akimirkas žaidėjai<br />
prisimena iki kitų metų. Nuotraukos primena ankstesnių metų nugalėtojus ir rezultatyviausius<br />
žaidėjus. Vaikai stebi tėvų žaidimą, padeda organizuojant varžybas, visi<br />
užimti ir patenkinti. Gerai organizuota veikla gyvenamojoje aplinkoje turi teigiamą<br />
poveikį jaunimo auklėjimui, tai geriausia pilietiškumo mokykla.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 59
<strong>Per</strong> sportinius sveikatingumo renginius kūno kultūros mokytojas<br />
puoselėja tautinės kultūros tradicijas. Mokytojas moko<br />
mokinius ne tik sportinių, bet ir tautinių žaidimų, primena,<br />
kada jie buvo žaidžiami. Kai kurie žaidimai mokomi Kalėdų laikotarpiu,<br />
kiti – Velykų ar Užgavėnių švenčių metu. Jų mokymasis perduodamas<br />
iš kartos į kartą. Šiame technologijų amžiuje žaidimai dažnai nesulaukia didelio<br />
populiarumo tarp vaikų, tačiau mokytojas neturi sustoti mokyti tų žaidimų, tai<br />
kaip kultūros perimamumo būtinybė.<br />
Konferencijai „Olimpinis ugdymas mokykloje“, vykusiai Palemono vidurinėje<br />
mokykloje, medžiagą rengė visi mokiniai. Istorijos pamokose mokiniai vykdė<br />
projektą „Pirmosios olimpinės žaidynės“, per lietuvių kalbos pamokas – rašė<br />
literatūrines noveles <strong>sporto</strong> tematika, anglų kalbos pamokose buvo angliškai kalbama<br />
apie sportininkus ir sportą, dailės pamokose vienuoliktokai sukūrė dekoratyvinę<br />
sienelę „Olimpiniai žiedai“, 5–9 klasių mokiniai piešė piešinius „Asmenybės ugdymas<br />
olimpine dvasia“, per technologijų pamokas mergaitės siuvinėjo olimpines<br />
emblemas, siuvo žaidynių talismanus, o berniukai pjaustė <strong>sporto</strong> šakų figūras,<br />
pagamino olimpinę pakylą. Geografijos pamokose buvo žymimos olimpinių<br />
žaidynių šalys ir miestai, pradinių klasių mokiniai piešė tema „Judėjimas“, per biologijos<br />
pamokas buvo atliktas kūrybinis darbas „Mokinių sveikatos įpročių tyrimas“,<br />
parengtas lankstinukas „Žinios rūkantiems ir nerūkantiems“, o informatikos<br />
pamokoje kiekvienas 11–12 klasės mokinys sukūrė sportinę emblemą, t. y. klasės,<br />
mokyklos ar olimpinių žaidynių emblemą. Darbai visą savaitę buvo eksponuojami<br />
mokyklos aplinkoje, vėliau naudojami <strong>sporto</strong> renginiuose. <strong>Per</strong> integruotas kūno<br />
kultūros pamokas siekiama kelti bendradarbiavimo kultūrą, puoselėjama sveikatingumo<br />
samprata, ugdomos atitinkamos pilietinės nuostatos.<br />
Būti ištikimiems saviesiems namams. Turizmas – keliavimas, išvykos, žygiai<br />
laisvalaikiu – viena iš aktyvaus poilsio rūšių, veiksmingiausia žmogaus rekreacinių<br />
poreikių tenkinimo priemonė. Įgimtas noras pažinti pasaulį išveda mus iš šiltos ir<br />
jaukios namų aplinkos. Ne vien sunkumai ar noras pažinti vilioja vaikus ištrūkti<br />
Tauta, nežinanti praeities,<br />
neturi ateities.<br />
Jonas Basanavičius<br />
iš kasdienybės gniaužtų. Bendravimas, savitarpio pagalba, savęs<br />
pažinimas ir niekuo neišmatuojamas pažinimo džiaugsmas<br />
– tai tik keletas akimirkų, praturtinančių mūsų kasdienybę.<br />
Turizmas stiprina vaiko sveikatą, gerina darbingumą, grūdina<br />
organizmą, turi didelę pažintinę reikšmę, yra asmenybės dvasinio<br />
ir socialinio ugdymo priemonė. Turistiniai žygiai ilgai<br />
išlieka vaiko atmintyje. Greitai užmirštami nemalonumai<br />
užklupus lietui ar troškulys karštą vidudienį. Kelionėse patirtas džiaugsmas, sunkumai<br />
ir išgyvenimai sugrįžus tampa vertybe, kurią saugai, brangini, analizuoji,<br />
daliniesi su draugais – tai tarsi gyvenimo mokykla, kurią linkėčiau išeiti kiekvienam.<br />
Juk nei įdomiausiais pasakojimais, nei meniškiausiomis nuotraukomis ar<br />
filmais neperduosi viso to, ką matei, jautei, išgyvenai... Mus supa erdvė, kurioje<br />
mes esame tik mažytė dalelė. Ir toje erdvėje būti mums skirta trumputė atkarpa.<br />
Mokyklos mokiniai matuoja gimtosios žemės kilometrus savo žingsniais, kartu<br />
su savimi nešiojasi įspūdžius, kuriuos patiria kelionėje, bei prisiliečia prie žymių<br />
Jei gražu esti aplankyti<br />
svetimus kraštus, nuodugniai<br />
pažinti savąją šalį<br />
– būtina žmogaus pareiga.<br />
Konstantinas Tiškevičius<br />
60<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
vietų istorijos ir žymių žmonių praeities. Kasmet per 100 moksleivių dalyvauja<br />
žygyje Prienai–Birštonas ir nužygiuoja 10 kilometrų gražiu Žvėrinčiaus mišku,<br />
kartu žaisdami ir bendraudami, sustoja prie ąžuolo, prie kurio ilsėjosi ir LDK<br />
Vytautas, išgeria mineralinio vandens iš mineralinio vandens biuvetės, įkopia į<br />
aukštą Vytauto kalną, teologijos žinių įgyja sakraliniame muziejuje, o Nemuno<br />
kilpų regioninio parko muziejuje peržiūri filmą apie jau patirtus įspūdžius,<br />
sužino, kad čia galima dalyvauti vandens turizmo žygiuose baidarėmis, važiuoti<br />
dviračiais, jodinėti arkliais, o žiemą smagiai slidinėti nuo kalno.<br />
Integruotos pamokos skatina mokinius geriau pažinti Lietuvą,<br />
jos istoriją, kultūrą, moko turiningai ir sveikai leisti laisvalaikį.<br />
Taigi žinios apie Tėvynę neatskiriama nuo žmogaus esmės.<br />
Daugelis žygių, ypač sunkiomis gamtinėmis sąlygomis, pareikalauja<br />
daug fizinių jėgų, ištvermės, valios, kantrybės. Tačiau<br />
sunkumai nenustelbia noro domėtis krašto istorija, žymiomis<br />
vietomis, noro aplankyti žymių žmonių gimtąsias vietas, kartais<br />
tenka užfiksuoti retesnius augalus ir gyvūnus, pamatyti juos<br />
natūralioje aplinkoje. Keliaujantys mokiniai išmoksta palikti<br />
tvarkingą stovyklavietę, neteršti nuostabios <strong>Lietuvos</strong> gamtos.<br />
Daina, paprasta kaip<br />
lakštingalos giesmė, natūrali<br />
kaip gėlės kvepėjimas,<br />
mąsli ir jausminga, daina<br />
tyloje išskleisdavo savo<br />
sielą, jaudindama vaikų<br />
širdis. Ji stebėtinai dera<br />
prie viso tėvynės gyvenimo<br />
skambėjimo...<br />
Vydūnas<br />
Meilę gamtai reikia skiepyti nuo mažens, nes užaugusį vandalą labai sunku pakeisti.<br />
Keliaujant darnų kalbos skambėjimą geriausiai atskleidžia daina. Daina<br />
prie laužo, gerų draugų būryje skamba dar gražiau.<br />
Kad mokinys suvoktų, kas yra tautiškumas, jautrumas, meilė Tėvynei, artimui,<br />
reikia laiko. O mokytojų pareiga būti piligrimais ir visa tai kantriai propaguoti.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 61
Filomena Beleškevičienė<br />
Kūno kultūros mokytoja<br />
Sargėnų vidurinė mokykla<br />
Pilietinio ir olimpinio ugdymo<br />
mokykloje tapatumai<br />
Ugdymo pažanga – būtinybė. Vaikai gimsta laisvi, tyri, geri ir tik nuo<br />
mūsų – tėvų, pedagogų, politikų – priklausys, kokie jie taps. Ar galima dirbtinai<br />
išmokyti mylėti, tikėti? Meilės negalima įskiepyti kaip svetimkūnio, meilė tarpsta<br />
tik pažįstant ir suvokiant, o ugdyti ją gali tik džiugus meilės rezultatas.<br />
Patriotizmas – tai<br />
įsitikinimas, kad gimtoji<br />
šalis yra tobuliausia iš visų<br />
jau vien todėl, kad mes joje<br />
gimėme.<br />
B. Šou<br />
Kas nėra stipriausias, tas<br />
turi būti išmintingiausias.<br />
Emilis Zola<br />
Antika – įstabi Europos<br />
civilizacijos vaikystė, kurios<br />
protą ir jausmus formavo<br />
žilagalviai Homeras,<br />
Horacijus, Ovidijus ir kiti<br />
išminčiai.<br />
H. Zabulis<br />
Pirmiausia mes – suaugusieji – auklėdami ir lavindami savo<br />
vaikus, turime juos mylėti ir jais tikėti. O tam reikia laiko, žinių<br />
ir asmeninių vertybių, kurios būtų tikros ir nuoširdžios. Reikia<br />
pripažinti: nors ir norime tikėti laisve, demokratija, teisingumu,<br />
valstybe, tačiau širdyje kartkartėmis kyla dvejonių, abejonių.<br />
Suprantame ir pripažįstame pilietines vertybes, tačiau neperimame<br />
veiklos modelių, būdingų kaitos politikai, akademinei<br />
sričiai. Reikia kelių dešimtmečių nenutrūkstamo demokratijos<br />
proceso ir sėkmingos kartų kaitos politikoje, akademinėje srityje.<br />
Būtina keisti požiūrį į švietimą, nes mūsų šalyje negerbiama<br />
mokykla, išsilavinimas, mokytojai. Tokia nepagarba klesti<br />
srityje, kuri bus lemtinga mūsų šaliai artimiausioje ateityje.<br />
Arba mes novatoriška ir ryžtinga edukacija pasieksime lūžį, arba<br />
mūsų laukia antrarūšės šalies ateitis.<br />
Senovės graikų auklėjimo idealas – geras ir gražus žmogus<br />
– atsirado dar priešistoriniais laikais. Prancūzų, vokiečių pilietinio<br />
ugdymo patirtis siekia daugiau nei 100 metų, o mūsų šalis<br />
vis dar blaškosi ieškojimų, atradimų ir praradimų vandenyse.<br />
Matome, kad demokratija pati savaime neatsiranda ir išlaikymo<br />
lengvumu tikrai nepasižymi. Šiuo metu mes turime švietimo<br />
politiką, kuri stvarsto įvairias europines biurokratines naujoves,<br />
visiškai svetimas mūsų tautos tradicijoms, mentalitetui ir galimybėms.<br />
Tik istorijos patikrintomis tiesomis galima tikėti ir gėrėtis. Iš istorijos mes<br />
semiamės patirties, o iš patirties turėtų būti formuojama konkreti mūsų teorinė<br />
ir praktinė veikla.<br />
62<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Istorija mums paliko neįkainojamas vertybes – Sokrato, Platono, Aristotelio<br />
filosofinius traktatus apie valstybę, pilietį, kūno ir dvasios harmoniją, senovės<br />
graikų sukurtą Antikos olimpizmą.<br />
Platono filosofijoje asmenybės ir piliečio ugdymas buvo pagrįstas gėrio idėja,<br />
kuri apima gamtą, visuomenę, individą ir yra vertybinių orientacijų epi<strong>centras</strong>.<br />
Platonas siekė auklėti Atėnų miesto pilietį grožio, gėrio, tiesos ir teisingumo dvasia:<br />
„Kadangi siela ir kūnas būna drauge, gamta įsako kūnui vergauti ir klausyti,<br />
o sielai – valdyti ir viešpatauti.“<br />
Aristotelis kūno ir dvasios vienovę išreiškė įspūdinga metafora: „Valtis skrodžia<br />
bangas tik dėl suderintų irkluotojo ir jos pačios pastangų. Taip ir dvasia be kūno<br />
neturi savaiminės galios.“<br />
„Dorybė, – rašė Aristotelis, – yra dviejų rūšių: proto ir būdo.<br />
Proto dorybė dažniausiai kyla ir plėtojasi iš mokslo, todėl jai<br />
reikia patyrimo ir laiko; būdo dorybė įgyjama per įprotį. Veikla<br />
yra moralumo materija, o forma – tai, kas lemia tos veiklos<br />
žmoniškumą, moralę.“<br />
Olimpizmas – tai filosofija, ugdanti žmogaus gebėjimą<br />
žvelgti į tikrovę racionaliai mąstant; muzika – ugdanti jausmus;<br />
judesiai, gimnastika – fiziškai ir dvasiškai veikiantys žmogaus būtį.<br />
• Harmoningas žmogus yra aukščiausia vertybė.<br />
• Visuomenės gyvenimas tvarkomas demokratiniais principais.<br />
• Geras individo išsimokslinimas, išsiauklėjimas yra būtina pasirengimo<br />
gyventi visuomenėje sąlyga.<br />
• Kultūros laimėjimai yra tautos laimėjimai.<br />
Tai teiginiai, kurie išliko nepakitę tūkstančius metų, kurie yra universalūs ir<br />
tinkami bet kokios tautos ar rasės žmonėms. Juk nuolatinės pastangos siekti ko<br />
nors geresnio yra civilizuoto ir laisvo žmogaus įstatymas.<br />
Šiandieniniai pilietinio ugdymo tikslai ir uždaviniai labai panašūs:<br />
• Pažinti ir suvokti asmens pilietines nuostatas, dorovines ir teisines<br />
normas.<br />
• Suvokti demokratiją kaip gyvenimo būdą, žmogaus kaip piliečio<br />
laisves, teises ir pareigas.<br />
• Išugdyti meilę Tėvynei ir norą pažinti, puoselėti ir ginti ją.<br />
• Išugdyti sąžiningumą, pareigingumą, atsakingumą, aktyvumą ir siekį<br />
tobulėti visose gyvenimo srityse.<br />
• Išsiugdyti gebėjimus bendrauti ir bendradarbiauti, dalyvauti viešame<br />
gyvenime, nusimanyti apie kultūrą, ekonomiką ir valstybę.<br />
• Vadovautis demokratijos principais.<br />
Visi esame patyrę, kaip tautą suvienija nelaimės, grėsmės ar<br />
džiaugsmingi įvykiai.<br />
Šiandieninės jaunosios kartos pilietiškumas yra savotiškos<br />
grėsmės stadijoje, todėl privalome atsakingai suvokti, kad<br />
atskirai pilietinis, intelektualinis, meninis ar fizinis lavinimas<br />
neišugdys tikro piliečio.<br />
Reikia grąžinti Žmogaus<br />
kultą. Tai yra mano<br />
kultūros esmė. Mano sandraugos<br />
pamatas. Mano<br />
pergalės pagrindas.<br />
A. de Sent Egziuperi<br />
Sportas – tai kultūra,<br />
kuri reikalaute reikalauja,<br />
kad būtų išlavintas visas<br />
žmogaus psichofizinis organizmas.<br />
V. Sezemanas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 63
Padaryti jauną žmogų<br />
geresnį, gražesnį, stipresnį,<br />
kad jis jaustų džiaugsmą<br />
ir pasitenkinimą fizinio,<br />
protinio, dvasinio ugdymo<br />
veiksniais, neatsiribojęs nuo<br />
savo socialinių ir tautinių<br />
šaknų, reiškia atlikti kilnų<br />
darbą.<br />
J. Balšaitis<br />
Nuolatiniai prieštaravimai <strong>Lietuvos</strong> politikoje, nestabilumas ekonomikoje,<br />
neteisybė socialiniame gyvenime, baisėjantys ir jaunėjantys kriminaliniai nusikaltimai<br />
negali teigiamai veikti vaikų pilietiškumo. Apmaudu, tačiau net pačių<br />
iškiliausių ir labiausiai <strong>Lietuvos</strong> įvaizdį formuojančių sričių atstovai nesuvokia,<br />
kad visi (kokį darbą bedirbtume) esame <strong>Lietuvos</strong> piliečiai ir turime didžiuotis<br />
tais lietuviais, kuriems nusišypso laimė ginti savo šalies garbę ar būti jos atstovais<br />
pasaulio kultūros, mokslo ar <strong>sporto</strong> renginiuose. O štai viename interviu Vilniaus<br />
universiteto profesorius A. Šliogeris teigė: „Ar narkotikai daro mus didesniais patriotais,<br />
nesvarbu, kaip jie vadintųsi – heroinu ar krepšiniu?!“ Panašiai mąsto<br />
kultūros veikėja R. Vanagaitė, supriešindama teatrą ir sportą ji retoriškai klausia:<br />
„Toliau nušokime, greičiau nubėkime..., bet kas nuo to kultūrai?“<br />
Kiekvienos tautos garbė priklauso nuo jos piliečių mokslinių, kultūrinių,<br />
sportinių laimėjimų. Netikiu, kad kas nors galėtų paneigti, jog sportas yra nacionalinio<br />
pasididžiavimo ugdymo mokykla.<br />
<strong>Per</strong>galės triumfas! Kai tavo dėka kyla valstybės vėliava ar aidi tavo valstybės<br />
himnas... Ir kai žinai, kad tą patį jausmą tomis akimirkomis patiria dar 3 milijonai<br />
<strong>Lietuvos</strong> širdžių. Tai gali pasiekti tik stiprios, dvasingos, protingos ir mylinčios<br />
asmenybės, kurias ir turėtumėme ugdyti mes, mokytojai.<br />
Olimpinių žaidynių atgaivintojas baronas Pjeras de Kubertenas rašė, kad<br />
kiekviena žmonių karta priklauso nuo prieš ją buvusios, nepaisant to, ar pastaroji<br />
nori tęsti pradėtą darbą, ar yra priešiškai nusistačiusi. Tai įrodo, kad pedagogų į<br />
darbą su vaikais įdėtos pastangos yra svarbus visuomenės gyvenimo komponentas.<br />
Kūno kultūros mokytojai, kaip niekas kitas, gali tiesiogiai<br />
stebėti ir daryti įtaką vaiko darniam vystymuisi ir augimui.<br />
Tikėdami ir vadovaudamiesi kilniomis olimpizmo idėjomis,<br />
mes turime siekti, kad jos nuosekliai skverbtųsi į visos mokyklos<br />
bendruomenės sąmonę ir veiklą. Suvokdami visą proceso<br />
sudėtingumą, olimpines ir pilietines vertybes privalome<br />
pradėti formuoti jau pradinėse klasėse akcentuodami kilnumą,<br />
orumą, garbę, savęs pažinimą, santykius su kitais ir toleranciją<br />
kitiems visuomenės nariams bei savo santykį su valstybe. Sudaryti<br />
sąlygas moksleiviams pajusti pilietiškumo poreikį ir iš jo<br />
išplaukiantį pasitikėjimą savo draugu, mokykla, šalimi. Padėti<br />
surasti savo kelią, kai šalies ir pasaulio politinio, ekonominio, kultūrinio gyvenimo<br />
realijos yra kontroversinės. Mokyti spręsti politinius ir socialinius konfliktus,<br />
kylančius dėl pažiūrų ar interesų skirtingumo. Tai galima tik visų mokytojų, tėvų,<br />
visuomenės veikėjų nuoširdžiu, pasiaukojančiu, bendru, o ne konfrontuojančiu<br />
darbu, nes nuo tautiškumo priklauso ir tautos vieningumas, jo dvasia, tradicijų<br />
išsaugojimas, patriotizmas, moralė.<br />
Kur esame? Ir pilietinio, ir olimpinio ugdymo programos yra sukurtos,<br />
įstatymai, reglamentuojantys jų vykdymą, – priimti, tačiau pozityvių rezultatų<br />
nematome. Todėl mes nusprendėme pradėti nuo pat pradžių ir ištirti mokinių<br />
vertybinių nuostatų ryšį su pilietiniu ir olimpiniu ugdymu bei bendravimo ir<br />
bendradarbiavimo poreikius ir įgūdžius.<br />
64<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Tyrimo tikslas: Išanalizuoti Kauno Sargėnų vidurinės mokyklos moksleivių<br />
kokybinius ir kiekybinius veiklos ir elgsenos rodiklius per vertybių prizmę.<br />
Tyrimo uždaviniai:<br />
1. Ištirti mokyklos bendruomenės narių dalyvavimą mokyklos gyvenime.<br />
2. Nustatyti mokinių aktyvumo, atvirumo ir bendradarbiavimo sklaidą.<br />
3. Parengti išvadas, kurios galėtų padėti realizuoti realų mokinių pilietinį ir<br />
olimpinį ugdymą mokykloje.<br />
Mokinių anketą sudarė tokie blokai:<br />
1. Individo artimiausios aplinkos charakteristikos.<br />
2. Dalyvavimas bendruomenės gyvenime ir sąveikos su kitais bendruomenės<br />
nariais.<br />
3. Saviraiškos charakteristikos.<br />
4. Nuostatos ir elgesys nestandartinėmis situacijomis.<br />
5. Nuostatos ir veikla besikeičiančioje bendruomenėje ir gyvenime.<br />
Vykdydami tyrimą apklausėme 60 įvairaus amžiaus<br />
mokinių.<br />
Pirmą anketos dalį sudarė pilietinio pobūdžio klausimai.<br />
Galime pasidžiaugti, kad absoliučiai visi mokiniai žino <strong>Lietuvos</strong><br />
himno autorių, tačiau tik 70 % mano, jog privalo žinoti <strong>Lietuvos</strong><br />
istoriją, o 15 % teigia, kad jiems to nereikia. Keista ir apmaudu,<br />
Kiekvieno dalyko žiūrėk,<br />
koks yra jo pagrindas, ar tai<br />
būtų įsitikinimai, ar veikla,<br />
ar žodis.<br />
Markas Aurelijus<br />
bet tik 80 % mokinių atsakė didžiuojasi būdami lietuviais. Nei vieno apklausto<br />
mokinio šeima reguliariai nedalyvauja valstybinių ir tautinių švenčių renginiuose,<br />
80 % – kartais, 20 % – niekada. Paprašyti išvardyti savo pilietines pareigas, dauguma<br />
buvo priversti prisipažinti jų nežinantys, o kiti paminėjo pačias įvairiausias<br />
(gerai mokytis, klausyti tėvų, nesikeikti, nesimušti, gerbti suaugusiuosius) ir tik<br />
keletas paminėjo įstatymų laikymąsi, tautinių tradicijų gerbimą, garbę, pilietinį<br />
dorumą. Pagrindines žmogaus pilietines vertybes surasti taip pat sekėsi sunkiai.<br />
Buvo minimas gerumas, nuoširdumas, pagarba žmonėms, meilė Tėvynei.<br />
Pusė apklaustų mokinių teigė, kad jiems teko bendrauti su užsieniečiais arba<br />
atstovauti savo šaliai kokiame nors renginyje, tačiau tik 15 % tuo labai didžiavosi,<br />
25 % to nesureikšmino.<br />
Apibendrindami šią anketos dalį privalome konstatuoti gana žemą mokinių<br />
pilietiškumo ir tautiškumo lygį. Akivaizdu, kad dauguma neturi vidinės motyvacijos<br />
domėtis šiais klausimais arba sureikšminti pilietiškumo svarbą asmenybės<br />
lavėjimui.<br />
Antrą apklausos dalį sudarė klausimai apie asmenines nuostatas ir saviraišką.<br />
Labai liūdna, bet 52 % apklaustųjų pasiryžę po mokyklos baigimo gyventi<br />
užsienyje: 17 % iš jų – dėl materialinių priežasčių; 27 % – todėl, kad Lietuvoje<br />
nėra perspektyvų; 37 % – dėl mokslo ir studijų; kiti paprasčiausiai teigė, jog jiems<br />
Lietuva nepatinka, o svetur gyventi bus labai gerai. Tuo tarpu vaikai, kurie ketina<br />
gyventi Lietuvoje, savo apsisprendimą komentavo labai nuoširdžiai: „tai mano<br />
namai“, „čia yra visi mano mylimi žmonės“, „čia gimiau ir užaugau“, „jaučiuosi<br />
tikra lietuvė“, „myliu savo Tėvynę“. Vis dėlto 52 % mokinių be jokių sentimentų<br />
išvyktų į užsienį žinodami, kad ilgai negalės sugrįžti į Lietuvą.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 65
Faktai nenustojo galioti<br />
vien dėl to, kad jų nepaisoma.<br />
O. Hakslis<br />
Tik 25 % mokinių yra aktyvūs mokyklos <strong>sporto</strong> renginiuose,<br />
17 % – visai nedalyvauja, o 57 % – retai. Dalyvaudami <strong>sporto</strong><br />
varžybose 52 % apklaustųjų patiria azartą, 32 % – pergalės<br />
troškimą, 15 % – pasididžiavimą, 7 % – kovos grožį ir prasmę, o<br />
32 % mokinių tiesiog džiaugiasi varžydamiesi. Asmeninė pergalė<br />
60 % apklaustųjų sukelia laimę, 54 % – pasididžiavimą. Pralaimėjus net 62 %<br />
mokinių jaučia nusivylimą, 25 % – norą dar labiau stengtis, 20 % – pyktį. Galbūt<br />
nemokėjimas garbingai pralaimėti ir yra viena svarbiausių mokinių visuomeninės ir<br />
fizinės neveiklos priežasčių. Kad sportas padeda išsikovoti autoritetą tarp mokinių<br />
ir mokytojų, mano 40 % mokinių. Priešingai mano 60 %.<br />
Į klausimą, kokių savybių reikia žmogui, norint pasiekti pergalių gyvenime ir<br />
sporte, atsakymai pasiskirstė taip: tvirto charakterio – 72 %, fizinių jėgų – 65 %,<br />
talento – 47 %, sveikatos – 42 %.<br />
Dėl asmeninės sėkmės gali dažnai apgaudinėti 15 % moksleivių, 37 % niekada<br />
neapgaudinėtų, o 47 % pasielgtų pagal situaciją. Tėvams ir draugams visada<br />
sako tiesą tik 40 %, o mokytojams – tik 27 % mokinių. Pateikėme klausimą apie<br />
pasitikėjimą žmonėmis. 77 % respondentų pasitikėjimas priklauso nuo konkrečių<br />
asmenų, 12 % – pasitiki tik draugais, o 4 % nepasitiki niekuo. Jeigu tektų padėti<br />
draugui, pačiam kuo nors rizikuojant, visada pagelbėtų 40 % apklaustųjų, o 12 %<br />
– niekada nepadėtų. Apginti savo tiesą, nuomonę galėtų mažiau kaip pusė apklaustų<br />
mokinių, o ketvirtadalis to padaryti neįstengtų.<br />
Ypač aktualus klausimas, kokios vertybės yra svarbiausios žmogaus gyvenime.<br />
Mokinių požiūriu, tai išsilavinimas, sveikata, kūryba, galimybė išreikšti<br />
save. Mažiau svarbios – naudingumas visuomenei, pilietiškumas, materialinės<br />
vertybės, pripažinimas, garbė.<br />
Apibendrindami galime teigti, jog dauguma moksleivių atsakymų kelia<br />
nerimą dėl nebrandžių ir negatyvių asmeninių nuostatų. Jeigu pasitvirtins apklausos<br />
prognozės, pusė <strong>Lietuvos</strong> jaunuomenės paliks savo tėvynę. Jaunų žmonių<br />
moralė taip pat nekelia optimizmo. Nors vaikai supranta, kokių vertybių reikia<br />
sėkmingam gyvenimui, bet jų nelavina.<br />
Trečia klausimų grupė buvo orientuota į bendruomenės veiklos analizę<br />
ir santykius su kitais bendruomenės nariais. Apibūdindami savo mokyklą<br />
47 % mokinių teigia, jog ji niekuo neišsiskiria iš kitų, 20 % mano, kad ji<br />
prastesnė už kitas, 32 % nuomone, pakankamai gera, tačiau yra tobulintinų<br />
sričių. Į klausimą, ką patys mokiniai daro, kad jų mokykla būtų gerbiama<br />
ir žinoma mieste, atsakymai nebuvo daug žadantys: man tai nerūpi (15 %);<br />
neturiu noro ką nors daryti (11 %). Labiau optimistiški: esu aktyvus mokyklos<br />
bendruomenės narys (10 %); savo intelektualiniais, meniniais, sportiniais<br />
laimėjimais garsinu mokyklą (po 5 %). Tiesa, daugumai apklaustųjų garbė<br />
atstovauti mokyklai, tačiau nemažai mokinių ignoruoja tokius renginius, nes<br />
bijo apsijuokti, vengia pažeminimo dėl pralaimėjimo, tingi, jiems tai nerūpi,<br />
neturi laiko. Nors 75 % moksleivių teigia nepatyrę mokykloje fizinio smurto,<br />
bet psichologinė įtampa, nepasitikėjimas tarp bendruomenės narių neabejotinai<br />
egzistuoja.<br />
66<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Mokiniai pripažįsta, kad gali iš dalies realizuoti savo meninius, sportinius, intelektualinius<br />
poreikius mokykloje, o labiausiai pasigenda netradicinių renginių<br />
ir veiklos formų. Deja, bet konstruktyvių idėjų ar pasiūlymų, kaip reikėtų keisti<br />
mokyklos veiklos struktūrą, kad ji mokiniams būtų patrauklesnė, – neturi.<br />
Tik 25 % mokinių visada gerbia savo mokytojus, 32 % – ne visada, o 7 %<br />
– negerbia. Tačiau atsakymų apie mokytojų funkcijas mokykloje variantuose<br />
vyrauja pozityvios pažiūros. 42 % mano, kad mokytojo funkcija<br />
– ugdyti visapusišką asmenybę, 30 % – mokyti ir auklėti.<br />
Vis dėlto beveik trečdalio nuomone, mokytojo funkcija – tik<br />
mokyti, o 10 % – kontroliuoti ir bausti. Malonu, kad 72 %<br />
mokinių pripažįsta, jog mokytojai dažniausiai būna teisūs,<br />
tačiau 17 % atrodo, kad dažnai jie yra neteisūs.<br />
Daugumai mokinių klasės garbė – svarbus rodiklis, tačiau<br />
Kuo toliau, tuo aiškiau<br />
suvokiu, kaip reikalingas,<br />
kaip būtinas aitrus ir sūrus<br />
lyg ašara viską apimantis<br />
rūpestis ir atsakomybė.<br />
J. Nekrošius<br />
yra ir abejingų šiuo klausimu. Aktyvumu klasės gyvenime pasižymi mažiau nei<br />
pusė apklaustųjų. 57 % nuomone, išvykos, dalyvavimas <strong>sporto</strong> varžybose su<br />
klasės draugais ugdo pilietines vertybes, 15 % mano priešingai.<br />
Analizuojant šią anketos dalį aiškėja, kad dauguma mokinių demonstruoja<br />
savo pasyvumą, abejingumą, ignoravimą, protestą, nors idėjų, kaip reformuoti<br />
šią sritį, neturi. Tačiau mokyklos administracija, mokytojai retai įsiklauso į<br />
ugdytinių poreikius, vengia neformalaus bendravimo ar netradicinio bendradarbiavimo,<br />
kas neabejotinai pakeltų mokytojo autoritetą mokinių akyse ir širdyse.<br />
Malonu, kad gana daug mokinių teisingai supranta mokytojų misiją mokykloje<br />
ir pripažįsta jų kompetenciją. Belieka pasidžiaugti tais, kurie sveikai ir aktyviai<br />
dalyvauja mokyklos veikloje, kurie jaučia atsakomybę, pareigą savo draugams,<br />
klasei, mokyklai.<br />
Tyrimo išvados<br />
Sargėnų vidurinės mokyklos bendruomenės narių iniciatyvumo koeficientas<br />
bendravimo ir bendradarbiavimo srityse yra žemas. Nors mokyklos veiklos<br />
struktūra daugumos mokinių netenkina, jie neturi pilietinių pozicijų ir brandumo<br />
novatoriškoms idėjoms ir jų realizavimui. Pilietinis išprusimas yra žemas.<br />
Akivaizdu, kad tam įtaką daro pilietinių tradicijų šeimose ir realaus pilietiškumo<br />
apraiškų visuomenėje, politikoje stoka. Lietuvai gresia nutautėjimas, nes daugiau<br />
nei pusė apklaustų mokinių ketina palikti tėvynę ir išvykti gyventi į užsienį.<br />
Ir jeigu Lietuvoje gyvenantys piliečiai nesididžiuoja būdami lietuviais, tai ne<br />
lozungų, o skubios pagalbos reikalinga situacija.<br />
Nors mokiniai gana gerai supranta, kokios žmogiškosios vertybės svarbiausios<br />
gyvenime, bet jų asmeninis ir visuomeninis pasyvumas bei sąstingis žlugdo viltis<br />
siekti norimo tikslo. Dėl valios stokos, baimės, gėdos, neryžtingumo jie atsiriboja<br />
nuo pačių gražiausių, kilniausių, garbingiausių idėjų, verčiau pasirinkdami menkavertes,<br />
bet lengvai gaunamas vertybes. Mokytojai, mokykla daugumai mokinių<br />
nėra autoritetas ir norint pakeisti šį požiūrį reikia ilgo, nuoširdaus darbo. O keistis<br />
turi ne tik mokiniai, bet ir mokytojai.<br />
Nors mokykla yra tik maža grandis visuomenės grandinėje, tačiau mokytojai<br />
visada buvo tarp tų, kuriems ne vis tiek, kas vyksta aplink mus. Mokyklose<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 67
eikia skatinti pilietinį ir olimpinį ugdymą patraukliomis ir novatoriškomis ugdymo<br />
formomis siekiant išspręsti neatidėliotinas jaunosios kartos problemas.<br />
Kasdieniame savo darbe privalome nepaliaujamai akcentuoti pagrindines olimpines<br />
ir pilietines vertybes, kurios kartu yra ir moralinės vertybės, gyvenimiškais<br />
pavyzdžiais skiepyti mokiniams visa, kas gera, ir demaskuoti blogį, neteisybę per<br />
dvasingumo ir etikos prizmę.<br />
Kūno kultūra – įprasminta veikla. Kūno kultūra šiandien – tai integruotų<br />
mokslinių žinių apie bendruosius fizinio ugdymo dėsningumus sistema. Šie<br />
dėsningumai taikomi socialinio ir fizinio ugdymo procese siekiant optimaliai<br />
išugdyti žmogaus gyvenimiškas jėgas, jas atnaujinti arba palaikyti. Norint kompetentingai<br />
suprasti kūno kultūros poveikį organizmui, reikia turėti pakankamai<br />
žinių apie žmogų, todėl kūno kultūra glaudžiai susijusi su humanitariniais ir biologiniais<br />
mokslais.<br />
Estetinė kultūra, aktuali<br />
mūsų dienų žmogui, turi<br />
remtis kūno kultūra.<br />
V. Sezemanas<br />
Kūno kultūros pamokos teikia daug progų ugdyti doro,<br />
sąžiningo rungtyniavimo ir varžymosi, savitvardos, bendravimo<br />
ir bendradarbiavimo įgūdžius. Šiuolaikinė kūno kultūra mokykloje<br />
atveria galimybes ne tik atsiskleisti asmens individualumui,<br />
darniam tobulėjimui, bet ir plėtoti organizacinius gebėjimus,<br />
įsitraukti į bendruomenės reikalų ir problemų, susijusių su sveikata, sportu,<br />
olimpiniu ugdymu, sprendimą, ugdyti kritišką, pilietiškai brandų požiūrį į tai.<br />
Šiuo atveju kūno kultūra yra vienas reikšmingesnių mokinių socialinės, pilietinės<br />
kultūros puoselėjimo veiksnių.<br />
Mūsų mokykla yra miesto pakraštyje, todėl išvengiame daugelio ekologinių<br />
problemų, būdingų miesto mokykloms. Sporto bazė ir gamtinė aplinka leidžia<br />
organizuoti įvairius sportinius, turistinius, rekreacinius renginius mokiniams ir<br />
mokytojams. Puoselėjame tradicines rudens, žiemos, pavasario <strong>sporto</strong> šventes,<br />
kurios suvienija visą mokyklos bendruomenę ir ugdo mokinių draugiškumą,<br />
toleranciją, pagarbą kitiems, garbingą kovą, norą varžytis ir laimėti, meilę gamtai<br />
ir kitas vertybes.<br />
Mokykloje nuolat vyksta įvairių <strong>sporto</strong> šakų tarpklasinės varžybos, konkursai,<br />
ugdantys mokinių pasitikėjimą savo jėgomis, asmeninės vertės pajautimą,<br />
žaidimų etikos, garbingo rungtyniavimo nuostatas, atsakomybę už savo klasę,<br />
draugą. Daugelis mokinių pirmą kartą gyvenime turi galimybę patirti garbę atstovaudami<br />
savo mokyklai miesto varžybose. Ne paslaptis, kad vaikai didžiuojasi<br />
tuo. O pergalės džiaugsmas neabejotinai skatina jų kilnius jausmus ir vertybes bei<br />
tikėjimą savimi, savo mokykla, savo šalimi.<br />
Deja, visų šių renginių fone mes pastebime ir gana neigiamų dalykų, kurie<br />
pasireiškia vis mažėjančiu mokinių noru sportuoti, mokyklos renginių ignoravimu,<br />
abejingumu juos supančiai aplinkai ir įvykiams, pilietiškumo stoka ir<br />
galiausiai – katastrofišku sveikatos blogėjimu. Suvokdami, kad šiuolaikinio jaunimo<br />
poreikių (taip pat ir judėjimo) kokybė išaugo ir jų netenkina senos kūno<br />
kultūros renginių organizavimo formos, mes atsigręžėme kelis tūkstantmečius atgal<br />
ir kartu su Kauno Maironio gimnazijos kūno kultūros mokytojais parengėme<br />
olimpinės savaitės projektą. Olimpizmas mus pakerėjo savo aktualumu, didingu-<br />
68<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
mu, humaniškumu, darna. Tai neabejotinai ideali ir novatoriška<br />
mokinių ugdymo priemonė, kuri turėtų būti integruota į daugelio<br />
mokomųjų dalykų turinį kaip idėjinis pilietiškumo, moralės<br />
ir estetikos pagrindas.<br />
Olimpinės savaitės tikslas – skatinti motyvaciją sportuoti, domėtis olimpizmu,<br />
stiprinti sveikatą ir atskleisti mokiniams olimpinių vertybių esmę ir kilnumą.<br />
Parengiamuoju etapu išanalizavome olimpinio ugdymo programą bei<br />
olimpizmo istoriją ir humanistines nuostatas. Remdamiesi mokslininkų, istorikų<br />
ir kolegų geruoju patyrimu, parengėme olimpinės savaitės sportinę ir meninę<br />
programą. Vadovaudamiesi <strong>sporto</strong> visiems principu sudarėme galimybes varžytis<br />
visiems norintiems 5–12 klasių abiejų mokyklų mokiniams įvairių <strong>sporto</strong> šakų<br />
varžybose. Lietuvių kalbos, dailės mokytojai mums padėjo organizuoti piešinių<br />
ir rašinių konkursus olimpine tema. Vadovaudamiesi kilnaus elgesio principu,<br />
paskelbėme konkursą šiai nominacijai. Mokyklų bendruomenės aktyviai dalyvavo<br />
renkant kilniu ir garbingu elgesiu pasižymėjusį mokinį.<br />
Norėdami priartinti mokinius prie tikrų olimpinių tradicijų, sukūrėme<br />
specialią vėliavą, kurioje pavaizdavome mūsų draugystės ir bendravimo simbolį<br />
– abiejų mokyklų herbus, šiuolaikinių olimpinių žaidynių ženklą – olimpinius<br />
žiedus ir Antikos laikų grožio ir harmonijos simbolį – „Disko metiką“. Kiekvienos<br />
olimpinės savaitės varžybų dienos atidarymo ceremonija prasidėdavo<br />
vėliavos įnešimu ir pakėlimu. Orientuodamiesi į olimpinių žaidynių kilnios<br />
kovos dvasią, sukūrėme sportininkų priesaiką, kuria abiejų mokyklų komandų<br />
kapitonai iškilmingai prisiekdavo.<br />
Galima pasidžiaugti, kad <strong>sporto</strong> aikštelėse iš tiesų vyko ne tik atkakli, bet<br />
kilni ir draugiška kova. Vaikai ir džiaugėsi pergalėmis, ir išgyveno pralaimėjimus,<br />
Ir didžiausią talentą<br />
pražudo dykinėjimas.<br />
M. de Montenis<br />
Olimpinė dvasia XXI a. mokykloje<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 69
tačiau neabejotinai visi patyrė nuostabių olimpizmo dvasios akimirkų, kadangi jų<br />
garbei kilo simbolinė vėliava, jų garbei skambėjo himno „Trys milijonai“ akordai.<br />
Visi šio renginio dalyviai tapo nugalėtojais, nes susirado naujų draugų, patyrė<br />
Kas yra pralaimėjimas?<br />
Viso labo mokykla, pirmas<br />
žingsnis į kažką tobulesnio.<br />
V. Filipsas<br />
solidarumo, patriotizmo, garbės ir orumo apraiškas.<br />
Keturių dienų <strong>sporto</strong> varžybas užbaigėme metodine praktine<br />
konferencija „Olimpinis ugdymas mokykloje“. Tai buvo ilgalaikio<br />
mokytojų ir mokinių tiriamojo, metodinio ir kūrybinio<br />
darbo įvertinimas. Padėkos raštais ir diplomais apdovanojome<br />
visus <strong>sporto</strong> varžybų, piešinių ir rašinių konkursų nugalėtojus bei kilnaus elgesio<br />
nominantus. Sargėnų vidurinės mokyklos ir Maironio gimnazijos mokiniai<br />
skaitė pranešimus olimpizmo tematika, pristatė apklausos olimpiniais klausimais<br />
analizę ir kitus tiriamuosius darbus. Kūno kultūros mokytojai dalijosi savo<br />
patirtimi, analizavo olimpinio ugdymo programos aktualumą bei realizavimo<br />
būtinybę ir galimybes.<br />
Sargėnų vidurinės mokyklos kūno kultūros, lietuvių kalbos ir dailės<br />
mokytojų iniciatyva buvo išleista nuostabi mokinių rašinių ir piešinių knygelė<br />
„Nikės šviesoj“, kuri realiai atspindėjo vaikiškai interpretuojamą olimpizmo<br />
humaniškumą, dvasingumą, integralumą ir perspektyvumą.<br />
Mokiniams ir mokytojams neužmirštamą įspūdį paliko garbingų svečių<br />
olimpiečių – prof. Stanislovo Stonkaus ir Ritos Ramanauskaitės – pasakojimai<br />
apie olimpines žaidynes ir jų dvasią. Beje, Rita Ramanauskaitė – buvusi Sargėnų<br />
vidurinės mokyklos mokinė, todėl jai taip pat buvo malonu prisiminti savo<br />
sportinės karjeros pradžią ir asmeniniu pavyzdžiu parodyti, kad čempionais ne<br />
gimstama, o tampama labai sunkiai ir atkakliai dirbant.<br />
Olimpinė savaitė buvo tik pirmas žingsnelis į novatorišką<br />
kūno kultūros, kaip lygiaverčio mokomojo ir ugdomojo<br />
dalyko, interpretavimą. Aktyviai taikydami olimpinio ir pilietinio<br />
ugdymo nuostatas savo praktiniame darbe, orientuodami<br />
vaikus į olimpines vertybes, mes ne tik atverėme mokiniams<br />
platesnes galimybes realizuoti save kaip asmenybę ir pilietį, bet ir įprasminome<br />
bei sureikšminome kūno kultūros mokytojo vaidmenį mokykloje. Mokytojo<br />
misija – ne tiek rengti mokinį konkrečiai karjerai, kiek ugdyti fiziškai ir dvasiškai<br />
sveiką bei laimingą asmenybę, gebančią tinkamai pasirinkti gyvenimo vertybes.<br />
Neneigsime, kad šiuolaikinėje mokykloje labai svarbios žinios, intelektas, bet ne<br />
mažiau svarbi sveika, sportuojanti, patirianti teigiamas emocijas, besidžiaugianti<br />
fizine ir dvasine raiška asmenybė.<br />
Taigi, tik visa mokykla, turėdama bendrą mokinio ugdymo viziją, gali išugdyti<br />
tikrą asmenybę. O mes, kūno kultūros mokytojai, tęsiame pradėtą darbą, nes tikime,<br />
kad olimpizmas padės perkelti į mūsų pasaulį senovės kultūros kilnumą,<br />
pasiaukojimą, patriotizmą, pasiryžimą aukotis dėl meno ir rungtyniavimo<br />
džiaugsmą, pranokstantį visas gyvenimo jėgas. Filosofija, skelbianti siekį kurti<br />
gyvenseną, pagrįstą džiaugsmu dėl įdėtų pastangų, gero pavyzdžio auklėjamąja<br />
galia ir visuotinių principų gerbimu, turi realią atsvarą jaunosios kartos pasyvumui,<br />
abejingumui. Vienas pagrindinių sėkmingos veiklos garantų yra inte-<br />
Kūno kultūra – valstybinio<br />
gyvenimo pradai, daigai,<br />
nes čia įeina protas ir jėga.<br />
A. Jurgelionis<br />
70<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
gruotas žinių apie olimpines vertybes teikimas. Integruotas informatyvumas,<br />
ne prieštaraujantys, o papildantys vienas kitą argumentai taps kompetentingu<br />
įrodymu, kad tai yra tiesa ir gėris. Mokiniai turi sąmoningai suprasti olimpizmo,<br />
pilietiškumo, tautiškumo esminius ypatumus bei pozityvias jų pasireiškimo formas<br />
ir per asmeninius potyrius norėti savarankiškai siekti, ieškoti, kurti. Tik tada<br />
tai įgaus sveikas ir konstruktyvias išraiškos formas, tik toks pozityvių vertybių<br />
provokavimas veda prie ugdymo srovės, kur brandinama tobula asmenybė.<br />
„Harmonijos eskizai“ – tai knygelė, kuri gimė antraisiais mūsų olimpinio<br />
ugdymo mokykloje puoselėjimo metais. Mums pavyko atverti savo mokiniams<br />
olimpizmo lobius, sužadinti jų sielose ir kūnuose slypinčią energiją bei talentus ir<br />
jie atsiskleidė puikiais kūriniais, kupinais dvasinių ir fizinių išgyvenimų, subtilaus<br />
įsiskverbimo į save ir supančią aplinką. Su džiaugsmu ir pasididžiavimu vartydami<br />
Žmonės nustoja mąstyti,<br />
nustoję skaityti.<br />
D. Didro<br />
šį leidinuką randame tiek vaikiško gerumo, taurumo, kilnumo,<br />
pasiaukojimo ir grožio, kad drįstame patikėti, jog einame teisingu<br />
keliu. Mums pavyko įrodyti, kad kūno kultūra gali būti<br />
didžių meninių, intelektualinių, fizinių, pilietinių pokyčių mokinio<br />
ir mokytojo sąmonėje epicentru. Turėdama įvairiaplanių išraiškos ir veiklos<br />
formų, ji bene labiausiai gali daryti įtaką ugdytinių darniam lavinimui. Mes,<br />
kūno kultūros mokytojai, skatinami profesinės savigarbos, pasiryžę paneigti per<br />
ilgai kolegų sąmonėje tarpusias mintis apie kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> intelektualinį<br />
atsilikimą.<br />
Šį kartą radome bendrumus ne tik su lituanistais, menų mokytojais. Olimpinės<br />
savaitės renginiuose aktyviai dalyvavo istorijos, etikos, technologijų, dramos<br />
mokytojos. Teatralizuotas, su Antikos dievais ir šaukliais, šventės atidarymas,<br />
olimpinės ugnies ritualinis uždegimas, vėliavos pakėlimas bei priesaika kilniai ir<br />
garbingai varžytis mokinius tarsi nukėlė į senovės Graikiją, kurioje beveik prieš<br />
tris tūkstančius metų vyko Olimpijos žaidynės. Estetizuodami olimpinės savaitės<br />
renginius, mes siekėme įskiepyti vaikams kūno ir dvasios darnos suvokimą, organizuodami<br />
kilnias ir draugiškas <strong>sporto</strong> varžybas – humanistines ir pilietines<br />
vertybes. Varžybų ir meninių konkursų nugalėtojų apdovanojimui mokiniai<br />
pagamino stilizuotus alyvų šakelių vainikus, kaip garbės, šlovės, taikos ir laisvės<br />
simbolį. Ši užduotis mokinius paskatino studijuoti nugalėtojo vainiko atsiradimo<br />
kilmę ir prasmę, pažadino kūrybingumą ir pasididžiavimą, kad jų kūriniai puoš<br />
nugalėtojų, garbingų svečių, tikrų olimpiečių galvas. Šie mokiniai tikrai niekada<br />
nepamirš alyvmedžio kilnios paskirties.<br />
Apie tai taikliai yra pasakęs graikų rašytojas Lukianas (120–190 m.): „Mes<br />
rengėme žaidynes ne tik dėl pačių varžybų, kad jaunuoliai gautų apdovanojimus,<br />
bet dėl tos didžiulės naudos, kurią patiria iš žaidynių visa valstybė ir atletai.<br />
Aš kalbu apie kiekvieno žmogaus laisvę, kalbu apie turtingumą ir garbę, apie<br />
pasididžiavimą ir pasitenkinimą žaidynėmis, aš kalbu apie patį gražiausią, ką<br />
kiekvienas galėtų išprašyti iš dievų; visa tai įpinta į tą alyvų šakelės vainiką, kuris<br />
yra varžybų apdovanojimas, dėl kurio atletai įdeda tiek triūso.“<br />
Antroji metodinė praktinė konferencija „Olimpinis ugdymas mokykloje“ įgavo<br />
platesnį integracinį kontekstą. Lietuvių kalbos mokytojos analizavo olimpines<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 71
vertybes kūrybinio šaltinio paieškose, technologijų – taikomųjų technologijų ir<br />
dizaino galimybes kuriant ir gaminant olimpinę simboliką, dailės – olimpinius<br />
įvaizdžius dailės istorijoje, etikos – kilnų ir garbingą žmogaus elgesį, istorijos<br />
– olimpinių žaidynių raidą. Džiaugiamės, kad kolegos suvokė tikrąją olimpinio<br />
ugdymo vertę bei galimybes ir yra pasirengę mokiniams padėti kurti geresnį<br />
asmeninį pasaulį vadovaujantis garbingomis idėjomis.<br />
Konferencijos svečiai – prof. S. Stonkus, olimpietė Birutė Statkevičienė<br />
(Užkuraitytė), <strong>Lietuvos</strong> <strong>sporto</strong> muziejaus direktorius Pranas Majauskas, kiti<br />
olimpinio sąjūdžio puoselėtojai – mus padrąsino teigdami, kad dirbame teisingą<br />
ir reikalingą darbą, nes olimpinis švietimas tampa įvairiapuse veikla, besiremiančia<br />
studijomis, kasdienio gyvenimo patirtimi ir praktine veikla.<br />
Šie darnos eskizai, prie kurių turėjo galimybę prisiliesti visi mūsų mokyklos<br />
mokiniai, turėtų įrėžti ryškius moralinių ir pilietinių vertybių potėpius kiekvieno<br />
vaiko asmenybės raidoje, nes „olimpinio sąjūdžio tikslas yra prisidėti prie<br />
taikesnio ir geresnio pasaulio kūrimo, sportu ugdant jaunimą olimpizmo dvasia“<br />
(Olimpinė chartija).<br />
Pateikiame Sargėnų vidurinės mokyklos olimpinės savaitės organizavimo<br />
struktūrinę schemą.<br />
72<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 73
Dalė Nutautienė<br />
Kūno kultūros mokytoja ekspertė<br />
Vilniaus Mykolo Biržiškos gimnazija<br />
Jaunuolio rengimas gyvenimui<br />
Ateitis – mokyklos mokytojo<br />
rankose.<br />
V. Hugo<br />
Jaunystė – ypatingas laikas:<br />
nusikaltimas jaunuoliams<br />
ją švaistyti.<br />
B. Šo<br />
Dabartis – ateičiai. Laikai keičiasi, keičiamės ir mes visi. Vyresni prisimena<br />
senesnę praeitį, jaunesni – ne tokius senus laikus. Bet sutikime – kad ir kiek<br />
mąstytume apie prabėgusį laiką, gyvenimas dabartyje yra pagrindas. Būtent dabartis<br />
mums leidžia mokytis iš praeities ir planuoti ateitį.<br />
Mūsų, pedagogų, pareiga padėti mokiniams įsisąmoninti, jog demokratijos<br />
kūrimas šeimoje, mokykloje, tautoje, valstybėje, pasaulyje – tai asmeninė kiekvieno<br />
iš mūsų užduotis, rūpestis ir atsakomybė. Mūsų dėka tautinis ir patriotinis<br />
ugdymas vyksta patraukliomis jaunimui formomis, stiprinant demokratinę<br />
mokyklos kultūrą.<br />
Mokytojo profesija labai atsakinga, nes jo rankose – tautos švietimas ir protas.<br />
Taip pat ir garbinga, bet toji garbė kasdienė. Į mokytojo rankas atiduodamas vaikas,<br />
patikimas jo trapus pasaulis, jo visas gyvenimas.<br />
Ateidamas mokytis į M. Biržiškos gimnaziją jaunimas turi<br />
troškimą išplėsti savo paties ribas, norą daugiau jausti, daugiau<br />
atsiskleisti, augti, siekti, tobulėti. Šį vidinį postūmį supranta<br />
kaip reikšmę, jog iš minimo troškimo atsiranda tai, ką norėtų daryti, kuo būti<br />
suaugęs, ką pasiekti dėl Savęs, dėl savo visuomenės, Tėvynės. Mokymas neatsiejamas<br />
nuo vaiko jausmų, vaizduotės, atsakomybės ugdymo bei savęs pažinimo.<br />
Troškimas būti kuo nors daugiau, nei esu šią akimirką.<br />
Mąstymas, emociniai ryšiai su kitais žmonėmis, savimonė ir saviraiška iškyla<br />
į dėmesio centrą. Toks požiūris padeda susigaudyti savyje, atsakyti sau, kas yra<br />
svarbiausia gyvenime, ir prisiimti atsakomybę dėl savo sprendimų ir veiksmų.<br />
Jaunimas turėtų pažinti savo tautą, šalį, jos istoriją, žmones, gerai mokėti<br />
jos kalbą, jaustis esąs jos atstovas, jos dvasinių ir materialinių turtų puoselėtojas<br />
ir kūrėjas. Svarbu, kad jauni žmonės išmoktų branginti ir saugoti tai, kas<br />
paveldėta, savo veikla, darbu prisidėtų prie to, kad šalis taptų nepakeičiamu<br />
nariu kultūringos žmonijos šeimoje. Stengtis niekur nepadaryti<br />
gėdos savo šaliai.<br />
Visuotinai pripažinta, kad patriotinio, kaip ir apskritai<br />
asmenybės ugdymo pagrindas yra šeima. Deja, mūsų šeimos in-<br />
74<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
stitucija vis labiau griūva, devalvuojama, vis dažniau ji neatlieka savo tiesioginių<br />
pareigų.<br />
Gimnazijoje moksleiviai skatinami dalyvauti sprendžiant bendruomenės<br />
problemas, ginti savo orumą, įsitikinimus ir teises. Gimnazija sudaro sąlygas<br />
demokratinių vertybių ugdymuisi ir puoselėjimui. Kuria demokratinius santykius<br />
ir skatina jų laikytis bendruomenės vidaus gyvenime. Puoselėja dorą,<br />
kaip demokratinės gyvensenos pagrindą. Mūsų pareiga išugdyti savarankišką,<br />
pasitikintį savimi, kitais žmonėmis, valstybe būsimą pilietį.<br />
Savarankiškumas nereiškia, kad žmogus viską savo gyvenime<br />
turi spręsti vien savo jėgomis. Kreiptis pagalbos, jei kas<br />
atsitinka, prašyti padėti iškilus sunkumams nėra smerktina ar<br />
žema. Kartais visko savarankiškai išspręsti mes negalime, todėl<br />
svarbu žinoti, kad norėdami save apsaugoti nuo to, kas mums<br />
nepatinka, turime teisę prašyti ir kitų pagalbos. Ir tai tikrai nereikš, kad prašytojas<br />
nesavarankiškas.<br />
Mokiniams reikia aiškinti, kodėl būtina pasitikėti savimi. Tai padės:<br />
• geriau jaustis;<br />
• aiškiau pasakyti, ką galvoji;<br />
• geriau bendrauti su kitais;<br />
• pasakyti „Ne“ nejaučiant dėl to kaltės;<br />
• spręsti kylančius nesutarimus taikiu būdu;<br />
• paprašyti pagalbos, kai tikrai jos reikia;<br />
• geriau kontroliuoti savo elgesį;<br />
• tapti savimi pasitikinčiu ir patraukliu žmogumi.<br />
Turėti savo nuomonę – tai nereiškia visur ir nuolat prieštarauti. Svarbu būti<br />
apgalvojus savo nuostatas ir mokėti jas išsakyti. Jeigu tavo nuomonė sutampa<br />
su draugų nuomone, tai dar nerodo, kad esi be savo nuomonės. Ypač sunku<br />
pasakyti savo nuomonę tuomet, kai tavo gyvenime jau buvo įprasta, kad už tave<br />
yra viskas nusprendžiama. Bet tiesa tokia: pagarbą užsitarnauja tie žmonės, kurie<br />
turi savo nuomonę, moka ją išreikšti, nebūtinai konfliktuoti,<br />
ir moka argumentuoti. Kartais verta geriau aukoti draugystę,<br />
jeigu draugas ar draugė verčia tave daryti tai, kas tau visai nepriimtina<br />
ir neatitinka tavo nuostatų.<br />
Rankos, suteikiančios<br />
pagalbą, švelnesnės negu<br />
besimeldžiančios lūpos.<br />
R. G. Ingersolis<br />
Kas pakenčia neteisybę, tas<br />
irgi kaltas, nes tuo ją remia.<br />
R. Tagore<br />
Šiandien, kai vis plačiau atsiveria valstybių sienos, didėja migracijos srautai,<br />
kai globalizacija vienodina gyvenimo būdą įvairiose pasaulio šalyse ir trina skirtumus<br />
tarp kultūrų ir tautų, privalome apmąstyti egzistencines sąvokas: laisvė ir<br />
atsakomybė, namai ir Tėvynė.<br />
Išgyvenus skriaudą yra sunku kalbėti apie savo patyrimą. Labai svarbu, kad<br />
tėvai ir pedagogai žinotų, kaip turėtų reaguoti, sužinoję apie vaiko patirtą skriaudą.<br />
Dažnai suaugusieji ima priekaištauti, kritikuoti ar barti vaiką dėl jo neapdairumo,<br />
kad nesugebėjo išvengti skriaudos ar panašiai, taip dar jį labiau pažeidžia. Kartais<br />
vaikai ir paaugliai nujaučia, kad bus barami, todėl neprisipažįsta. Būtina padėti<br />
suaugusiesiems suprasti, kaip vaikai jaučiasi, pamokyti juos dėmesingumo, aktyvaus<br />
klausymosi ir paramos. Šie įgūdžiai padės ne tik seksualinės skriaudos<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 75
atveju, jie padės kasdieniame gyvenime išvengti nesusipratimų ir skausmingų<br />
susidūrimų, sudarys prielaidas tarpusavio pasitikėjimui.<br />
Norėkime lietuviai būti. Pilietiškumo bei tautinės sąmonės ugdymas ir<br />
istorinės atminties stiprinimas yra vienas <strong>Lietuvos</strong> mokyklos prioritetų. Mūsų tikslas<br />
– siekti, kad šis procesas būtų įdomus, įvairus, atitiktų poreikius ir galimybes,<br />
žadintų domėjimąsi savo šalies istorija, ugdytų pagarbą kultūriniam paveldui.<br />
Sausio 13-osios naktis liko šviesesnė už dieną, bent jau tiems, kurie tada<br />
budėjo ir veikė, kurie bėgo ne tolyn nuo mirties pavojaus, o artyn prie jos. Net<br />
vyresnių klasių moksleiviai nėra natūraliai patyrę Sausio 13-osios įvykių, tad<br />
„prisiliečiame“ prie praeities organizuodami išvykas į Sausio 13-osios vietas – Vilniaus<br />
televizijos bokštą, Parlamentą, kapines.<br />
<strong>Lietuvos</strong> valstybės atkūrimo diena paskatino mus ieškoti<br />
prasmingų, mokiniams suprantamų ir kūrybiškų veiklos<br />
formų. Ši paieška išaugo į tradicinę kasmetinę „Tėvų – buvusių<br />
gimnazistų ir ugdytinių“ <strong>sporto</strong> ir sveikatingumo šventę „Lietuviais<br />
esame mes gimę“.<br />
Kovo 11-oji yra <strong>Lietuvos</strong> nepriklausomybės atkūrimo diena. Tai graži šventė,<br />
Tik tokią laisvę verta turėti,<br />
kuri teikia erdvės energijai,<br />
protui ir geroms liaudies<br />
savybėms.<br />
V. E. Čeiningas<br />
leidžianti pasidžiaugti savo laisve ir tuo džiaugsmu pasidalyti su kitais. Mokytojo<br />
vaidmuo čia yra gana svarbus. Kokį pavyzdį mes parodysim, kaip nuteiksim<br />
jaunąją kartą, tokių rezultatų bus sulaukta ir ateityje. Gali būti, kad tautos<br />
pastangos kovojant už <strong>Lietuvos</strong> Nepriklausomybę bus pamirštos ar tiesiog pasidarys<br />
nereikšmingos, užgožtos greitėjančio gyvenimo tempo. Nuoširdžiai pasėti<br />
tautinės savimonės ir asmeninės atsakomybės daigai nepražus: jie yra gimnazijos<br />
bendruomenės sumanymuose.<br />
Mąstydami apie tai, sumanėme padovanoti gražią meno ir <strong>sporto</strong> šventę.<br />
Gimnazijos teatro vadovės Aldonos Ramelienės sukurtas ir režisuotas spektaklis<br />
sužavėjo visą gimnaziją ir svečius. Puikiai parinkta muzika, kostiumai, nuoširdi<br />
vaidyba atspindėjo lietuvišką dvasią. Šventės baigiamasis akcentas – <strong>sporto</strong><br />
šventė.<br />
Už išorinį ir vidinį grožį. Ypatingą vaidmenį ugdant pilietiškumą atlieka moters<br />
auklėjimas. Moters vaidmuo visuomenės gyvenime buvo svarbus, išskirtinis<br />
visose epochose. Visų epochų poetai, menininkai, skulptoriai apdainavo ir<br />
įamžino moters dvasines vertybes ir kūno grožį. Iš išlikusių meno ir literatūros<br />
paminklų galime spręsti apie moters grožio idealą įvairiose žmonijos kultūros raidos<br />
etapuose. Dažniausiai tai būdavo aukštesniųjų luomų realių moterų paveikslai,<br />
Gerbkite moteris: jos nuskina<br />
dangiškas rožes ir įpina<br />
jas į žemišką gyvenimą.<br />
F. Šileris<br />
įamžinti piešiniais ir skulptūromis. Antikinės kultūros epochoje<br />
moters grožio idealas įgavo deivių pavidalą, bet ne simbolinį, o<br />
žemišką – gražių ir džiaugsmingų, energingų ir vikrių, gracingų<br />
ir švelnių Graikijos ar Romos moterų pavidalą.<br />
Natūralaus moters grožio garbinimas ypač suklestėjo<br />
graikų ir romėnų kultūros laikotarpiu. Toks kūno grožio kulto<br />
suklestėjimas ėjo koja kojon su Graikijos kultūros laimėjimais, kurie atiteko mums<br />
kaip palikimas. Tai gimnastika, tapusi šiuolaikinio <strong>sporto</strong> įvairiomis rūšimis, tai<br />
olimpinės žaidynės.<br />
76<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
XV a. pradžioje kuriami ištisi traktatai moters grožio garbei. Vėlesniais<br />
šimtmečiais idealaus moters grožio suvokimas nuolat keitėsi. Norėdama būti<br />
šiuolaikine, moteris privalo turėti daug dvasinių ir fizinių jėgų. Šių dienų moters<br />
grožis – tai jos gyvenimo potencialas.<br />
Dabar moters grožio suvokimą pirmiausia siejame su liekna figūra, grakščiais<br />
judesiais, lengva eisena, gražia laikysena, laisva, bet žavia elgesio maniera,<br />
santūriais, bet išraiškingais gestais. Mums malonu žiūrėti į merginą, kuri kalba<br />
įdomiai ir protingai, o juda lengvai, žavingai ir grakščiai. Ir kartais apgailestaujame,<br />
kai žavios, gražios merginos judesiai sukaustyti, kampuoti, laikysena netaisyklinga,<br />
atsikišęs pilvukas. Beje, tokius išorės bruožus reikėtų laikyti žemos<br />
kultūros požymiu ir auklėjimo trūkumu.<br />
Motinystės džiaugsmai, šeimos rūpesčiai, profesinė karjera neretai didele našta<br />
užgula šiuolaikinės moters pečius. Bet jeigu tuos pečius palaiko gera sveikata,<br />
puikus fizinis parengtumas, stipri valia, gyvenimo tikslo suvokimas, pakankamas<br />
kūno kultūros raštingumas, pasitikėjimas savo jėgomis, profesine kompetencija<br />
– moteris pajėgia susidoroti su profesiniais sunkumais.<br />
Dar vienas uždavinys – fiziškai aktyvi ir pajėgi asmenybė. Šiandien kiekviena<br />
veiklos sritis kelia reikalavimus jauniems žmonėms, siekiantiems save realizuoti<br />
gyvenime. Negalima apsieiti be kūno kultūros įvairių fizinių pratimų,<br />
sportinių žaidimų. Poreikis mankštintis, sportuoti prilyginamas skaitymo poreikiui.<br />
Be knygos žmogus negali puoselėti savo dvasinio pasaulio, be kūno kultūros<br />
– pasiekti kūno tobulumo.<br />
Pamokų tikslus ir uždavinius kūno kultūros mokytojams kelia visuomenė.<br />
Jie reglamentuoti pagrindiniuose dokumentuose (Bendrosiose programose,<br />
Išsilavinimo standartuose, Ugdymo planuose). Tačiau ugdymo<br />
turinį renkamės patys kūno kultūros mokytojai atsižvelgdami<br />
į merginų įgimtas galias, jų lūkesčius, bazę, turimą inventorių,<br />
savo kompetenciją ir kvalifikaciją. Kūno kultūros mokytojas<br />
renkasi priemones siekdamas pagrindinio tikslo – mokinių<br />
fizinio aktyvumo visą gyvenimą.<br />
Tikslui įgyvendinti M. Biržiškos gimnazijos kūno kultūros programoje keliami<br />
uždaviniai:<br />
• Padėti merginai pasirinkti jos lūkesčius patenkinančias fizinio aktyvumo<br />
(FA) formas, įgyti kūno kultūros raštingumą, suvokti fizinės veiklos svarbą<br />
(kiek judėti, koks FA krūvis, kaip jį matuoti, kokias FA formas pasirinkti).<br />
• Ugdyti(s) asmens bendravimo ir bendradarbiavimo kultūrą ir jos nuostatomis<br />
vadovautis gyvenime (pagarba žmogaus orumui, savitarpio supratimas,<br />
tolerantiškumas, požiūris į skirtybes – visos mes skirtingos).<br />
• Ugdyti(s) dorinę ir pilietinę kultūrą (gerbti nuomonių įvairovę).<br />
• Ugdyti(s) nusiteikimą imtis aktyvių pilietiškų iniciatyvų bei atsakomybės<br />
gyvenime (šeimoje, profesinėje veikloje).<br />
• Mokyti(s) kelti sau uždavinius ir juos įgyvendinti.<br />
• Mokyti(s) įvertinti save ir savo galimybes.<br />
Svarbu ne pats fizinis<br />
pratimas, o tai, kaip jūs jį<br />
atliekate, su kokiu dėmesiu,<br />
jėga ir svarbiausia dėl ko.<br />
P. de Kubertenas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 77
• Ugdyti(s) motyvaciją ir gebėjimą sveikai gyventi (ir baigus mokyklą).<br />
• Išmokti parengti savo fizinio ugdymosi programą, stiprinti sveikatą, patirti<br />
džiaugsmą, gebėti derinti mokymąsi, darbą ir poilsį.<br />
Šiandien hipodinamijos amžiuje fizinis pasyvumas tampa tyliuoju sveikatos<br />
priešu.<br />
Mokyklos reforma ypač palanki kūno kultūrai, nes didelis akcentas skiriamas<br />
tarpdalykinei integracijai: per kitų dalykų pamokas įgytas žinias mokinės<br />
įprasmina kūno kultūros pamokose atlikdamos įvairias užduotis, pvz., biologijos,<br />
anatomijos, pritaikydamos įgytas žinias – kaip veikia raumenys, kaip juos stiprinti.<br />
Kaip fizinių pratimų, sportinių žaidimų veiksmai veikia organizmą (stiprina<br />
širdies, kraujagyslių sistemą, lavina fizines ypatybes). Mokytojui šiandien suteikiama<br />
didelė laisvė, palikta teisė organizuoti fizinį ugdymą, tik reikia išsiveržti<br />
iš rutinos rėmų, o ar naudojame tą ar kitą priemonę (pratimą, žaidimą), tai jau<br />
mūsų reikalas. Svarbu įgyvendinti uždavinius.<br />
Įprasminkime pratimus ir žaidimus, nors ir ne visos merginos bus sportininkės,<br />
tačiau būsima mama, žmona, senelė kurs (arba nekurs) fiziškai aktyvų šeimos<br />
mikroklimatą. Todėl ji turi suvokti kūno kultūros pratimų svarbą, mokėti tai<br />
paaiškinti savo vaikams, padėti jiems išmokti nuo mažens rūpintis savo sveikata.<br />
Dirbdama M. Biržiškos gimnazijoje jaučiu didelę gimnazijos direktoriaus<br />
V. Kaupinio paramą. Atsižvelgdama į merginų poreikius, stengiuosi įgyvendinti<br />
netradicinių pamokų ciklus. Pamokose kuriama žaisminga ir patraukli aplinka<br />
(tiek didžiojoje, tiek mažojoje <strong>sporto</strong> salėse). Mokykla įsigijo netradicinio inventoriaus.<br />
Su dideliu pasisekimu keletą metų vedu netradicines pamokas:<br />
• Su balionais (<strong>sporto</strong> žaidimai, lavinamieji pratimai).<br />
• Su dideliais gimnastikos kamuoliais.<br />
• Su šokdynėm (šoklumui, koordinacijai, ištvermei, laikysenai).<br />
• Laipiojimo aerobika.<br />
• Su svarmenimis, gumomis.<br />
• Su kėdėmis.<br />
• Programa būsimai mamai.<br />
• Autogeninės treniruotės pradmenys.<br />
• Supažindinimas su masažu, savimasažas.<br />
• Teorinės pamokos. Jų metu akcentuoju, kad pagrindinis gyvenimo kokybės<br />
rodiklis – fiziškai aktyvi gyvensena. Fizinis aktyvumas nėra kasdienio<br />
gyvenimo papildas, bet gyvybiškai būtina jo dalis.<br />
Fizinis aktyvumas vaikystėje, jaunystėje suformuoja fiziškai aktyvią gyvenseną,<br />
kurios įpročiai išlieka ir suaugus.<br />
78<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Vygandas Gylys<br />
Kūno kultūros mokytojas ekspertas<br />
Kauno „Varpo“ gimnazija<br />
Bendravimo kultūra, fizinis aktyvumas,<br />
sveika gyvensena – svarbios pilietiškumo<br />
apraiškos<br />
Svarbu suvokti, kaip turėtų būti. Šiuolaikiniame pasaulyje lieka vis mažiau<br />
pastovių dalykų, ir ta kaita kelia naujus reikalavimus ne tik mums, pedagogams,<br />
bet ir visai švietimo sistemai. Todėl kiekvienas pedagogas turi tapti paveikiu kaitos<br />
veiksniu ir šią permainų sampratą diegti savo mokiniams. Kritiškas ir atviras<br />
dialogas su tikrove yra būtina ir veiksminga kaitos prielaida. Kad galėtume nuolat<br />
mokytis ir mokyti kitus bei įgyvendinti savo siekius, mums reikia bendradarbiauti,<br />
mums reikia vieniems kitų. Turime ne tik kitus mokyti, bet ir patys išmokti<br />
pasitikėti savimi, savo idėjomis ir nebijoti jas kritiškai analizuoti.<br />
Rinkdamiesi vienokį ar kitokį pilietinio ugdymo kelią, kartu teigiame atviros<br />
pilietinės visuomenės prioritetą. Daugiau nei dešimtmetį vykstančios švietimo<br />
permainos iš esmės pakeitė <strong>Lietuvos</strong> švietimo sistemą, sudarė prielaidas įvairioms<br />
švietimo institucijoms deramai reaguoti į naujus reikalavimus asmeniui, visuomenei,<br />
kylančius dėl sparčios gyvenimo kaitos, dėl besikeičiančios <strong>Lietuvos</strong> valstybės<br />
ir jos piliečių padėties. Pilietinio ugdymo sąvoka viena iš prieštaringiausiai<br />
vertinamų, apimanti platų spektrą klausimų, susijusių su piliečio ir valstybės<br />
santykio problema. Pilietinis ugdymas glaudžiai susijęs su valstybės ideologija,<br />
vertybių sistema, demokratijos išsivystymo laipsniu, istorija, ištekliais, mokymo<br />
sistemos ypatumais ir tradicijomis. Pilietinis ugdymas – tai<br />
žmogui suteikta galimybė suvokti save, suvokti kitus, toleruoti<br />
visuomenės narių įvairovę, tai galimybė suvokti savo santykį su<br />
kitais per savo santykį su valstybe.<br />
Ilgai mąstėm ir ieškojom atsakymo į klausimą: ką daryti, kad<br />
Kėblinantis teisingu keliu<br />
pralenks bėgantįjį, kuris iš<br />
jo išklydo.<br />
F. Bekonas<br />
mokinys ar bet kuris kitas valstybės pilietis būtų savo šalies patriotas. Atsakymas<br />
buvo suformuluotas dar XIX a. Prancūzijoje: jei politikai nori, kad jų piliečiai<br />
būtų savo šalies patriotai, visų pirma jie turi elgtis taip, kad piliečiams nebūtų<br />
gėda vadinti save šalies patriotais.<br />
Šiandien mokytojams, mokyklų vadovams jau nekyla abejonių, kad pilietinio<br />
ugdymo pradžia – mokyklos suolas. Tam ypač palankus paauglystės ir<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 79
ankstyvos jaunystės laikotarpis. Šio amžiaus moksleiviai linkę vertinti tai, kas<br />
vyksta aplinkui. Jie kritiškiau žvelgia į suaugusius žmones, formuoja savo tolesnio<br />
gyvenimo pažiūras. Kita vertus, jie nori tapti suaugusiaisiais. Juos domina<br />
tai, kas, jų akimis žiūrint, prieinama tik suaugusiems žmonėms: teisė turėti savo<br />
nuomonę, ją reikšti ir būti išklausytam, teisė spręsti. Šiuo amžiaus periodu galima<br />
ir reikia rimtai kalbėti ne tik apie teises, bet ir apie jaunojo žmogaus bei piliečio<br />
pareigas.<br />
Pilietiškumo ugdymas – viena iš <strong>Lietuvos</strong> švietimo reformos pamatinių<br />
vertybių, tačiau taip pat ir rimtas išbandymas pedagogui. Taigi, koks yra švietimo<br />
tikslas? Klausimas paprastas, bet nebanalus. Matyt, kad teisūs tie, kurie sako, kad<br />
švietimo tikslas – ugdyti pilietį, kuris geba priimti ir dorus, ir drąsius sprendimus<br />
bei juos veiksmingai įgyvendinti. Visose šalyse švietimas derina žmogaus ir<br />
žmogaus kūrinio – valstybės – reikmes. Laisvos valstybės saugumas priklauso nuo<br />
išsilavinusių piliečių, o piliečių laisvės garantas – savos visuomenės pripažintos<br />
demokratinės vertybės, kurios paremtos savitarpio pasitikėjimu.<br />
Pilietinio išsilavinimo standartuose konkretizuojami pilietinio ugdymo tikslai<br />
ir uždaviniai: pažinti ir suvokti asmens pilietines nuostatas, dorovines ir teisines<br />
normas, demokratiją kaip gyvenimo būdą, žmogaus kaip piliečio laisves, teises<br />
ir pareigas, išugdyti meilę Tėvynei bei norą pažinti, puoselėti ir ginti ją, išugdyti<br />
sąžiningumą, pareigingumą, atsakingumą, aktyvumą bei siekį tobulėti visose<br />
gyvenimo srityse, išsiugdyti gebėjimus bendrauti ir bendradarbiauti, dalyvauti<br />
viešame gyvenime.<br />
Mokėjimas ir gebėjimas<br />
bendrauti – tai, kas išskiria<br />
gerus trenerius ir nevykėlius.<br />
R. Martensas<br />
Kūno kultūra ir bendravimo kultūra. Mūsų projekto<br />
tikslas buvo ir yra skatinti mokytojų kolektyvą ir pačius moksleivius<br />
aktyviau dalyvauti ieškant paveiksnių pilietinio ugdymo<br />
būdų. Manome, kad viena iš pagrindinių šio ugdymo sėkmės<br />
prielaidų yra aktyvus viso gimnazijos kolektyvo dalyvavimas<br />
jame. Pilietinio ugdymo diegimas ir plėtojimas turi remtis atviros visuomenės<br />
principais Taigi, dirbdami visi kartu, tardamiesi ir diskutuodami bandome ieškoti<br />
savito pilietinio ugdymo(si) modelio, kuris remtųsi ne praeities reprodukcija, bet<br />
savikritiška interpretacija.<br />
Mokinių pilietinės sąmonės branda rūpi visai mokyklai, visiems mokytojams.<br />
Pilietinės visuomenės pagrindai labiau yra susiję su visuomenės ir humanitariniais<br />
mokslais – doriniu ugdymu ir istorija. Kad mokykloje būtų ugdomas<br />
pilietiškumas, visų mokomųjų dalykų programose ir kursuose pirmiausia kreipiamas<br />
dėmesys į sąžiningumo ir teisingumo, tolerancijos, pasitikėjimo, solidarumo,<br />
susivaldymo įgūdžių diegimą ir žinių apie demokratiją suteikimą.<br />
Svarbūs kūno kultūros, jos mokytojų uždaviniai yra:<br />
• Siekti bendravimo kultūros.<br />
• Skiepyti sveikatingumo ir sveikos gyvensenos žinias bei įgūdžius.<br />
• Puoselėti vertybines pilietines nuostatas.<br />
Bendravimo kultūra – žmonių tarpusavio santykių tobulumo laipsnis – ypač<br />
aktuali mūsų dienų problema. Tai sudėtingas vyksmas – įvairialypiai žmonių<br />
ryšiai, atsirandantys iš bendros veiklos poreikių, apimantys keitimąsi informacija,<br />
80<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
kito žmogaus suvokimą ir supratimą. <strong>Per</strong> kūno kultūros pamokas, <strong>sporto</strong> pratybas<br />
bendravimas yra veiksmingas, kai:<br />
• kompetentingai, tiksliai ir aiškiai perduodama informacija;<br />
• veikia mokinių motyvaciją mankštintis, sportuoti;<br />
• sudaro galimybę gauti objektyvią grįžtamąją informaciją (ir mokiniui, ir<br />
mokytojui).<br />
Bendraudami su mokiniais stengiamės, kad mokinio ir<br />
mokytojo santykiai būtų nuoširdūs, natūralūs, siekiame abipusio<br />
bendravimo ir bendradarbiavimo; mokome diskutuoti,<br />
gerbti kito nuomonę, būti tolerantiškus, argumentuotai išsakyti<br />
savo nuomonę, korektiškai ją ginti.<br />
Bendroji kūno kultūros programa ir išsilavinimo standartai<br />
leidžia plėtoti dorovės normomis pagrįstos partnerystės komandoje<br />
nuostatas ir elgseną; stiprintis sveikatą ugdant polinkius<br />
ir interesus atitinkančią sveiką gyvenseną ir fizinio aktyvumo<br />
poreikį; siekti sveikatos. Kūno kultūros pamokose geriausiai<br />
atsiskleidžia vaikų socialinė raida, emocijos. <strong>Per</strong> šias pamokas<br />
Pirma išmok doros, o paskui<br />
išminties, nes be pirmosios<br />
sunku išmokti antrosios.<br />
Seneka<br />
Nereikia painioti drąsos su<br />
įžūlumu ir šiurkštumu: jie<br />
skiriasi tiek savo ištakomis,<br />
tiek ir rezultatais.<br />
Ž. Ž. Ruso<br />
stengiamies moksleivį parengti integruotis į visuomenę: pagal asmenines išgales<br />
siekti fizinio pajėgumo ir mokymosi sėkmės, aktyviai ir tikslingai bendradarbiauti<br />
su bendraamžiais; laikytis žaidimo etikos, siekti dorovės normomis grįstos<br />
partnerystės, korektiško ir garbingo rungtyniavimo su varžovais, pagarbiai elgtis<br />
su fiziškai silpnesniais. Skatiname mokinius nusistatyti sau tinkamus, realius tikslus,<br />
susitarti dėl išmokimo, parengtumo vertinimo būdų ir kriterijų.<br />
Įgyvendindami savo siekius realiame gyvenime dar dažnai atsiduriame gana<br />
sudėtingose situacijose. Kartais net neįmanoma įsivaizduoti, kaip žemai puolęs,<br />
koks grubus ir netgi pavojingas gali būti šiuolaikinis mokinys. Tą jau spėjo<br />
pajusti ir kiti mano kolegos. Štai kad ir paskutinis pavyzdys mūsų gimnazijoje.<br />
Jau garbaus amžiaus buvęs kūno kultūros mokytojas, atėjęs pavaduoti sergantį<br />
kolegą, teištvėrė mėnesį. Mano paties nuostabai jau gana dažnai, deja, tenka balso<br />
pakėlimą, viešą peikimą, ironiją, kitas panašias „auklėjimo priemones“ (kurias<br />
griežtokai draudžia teoretikai) panaudoti kaip bene tinkamiausius būdus klasės<br />
„kietuoliams“ sutramdyti. Šiuolaikinis jaunimas greitai perpranta mokytojo silpnybes<br />
ir nedraudžiami ima jomis naudotis.<br />
Sveika gyvensena ir sveikata. Gera sveikata yra nepaprastai brangi, nes jos<br />
niekur neįmanoma nusipirkti, – sako liaudies išmintis. Sveikata apibūdinama kaip<br />
geros savijautos būsena. Pasaulinė sveikatos organizacija (PSO) papildo ši teiginį:<br />
sveikata yra visapusiška fizinė, psichinė ir socialinė gerovė, o ne vien ligų nebuvimas.<br />
Fizinė sveikata nusako kūno būseną. Psichinė sveikata dažniausiai priklauso nuo<br />
mąstymo ir gebėjimo įveikti iškilusias problemas. Socialinė sveikata siejama su<br />
bendravimo ypatumais. Mokykloje mokinys skatinamas dažniau tartis su mokytoju<br />
dėl sveikatos ir saugios gyvensenos, savo fizinio pajėgumo, fizinių pratimų<br />
prasmės ir naudos. Stengiamės išmokyti savęs pažinimo, savivertės būdų. Mokinys,<br />
būdamas aktyvus, savikritiškas ir kūrybingai dirbdamas per kūno kultūros<br />
pamokas, turi nemažą poveikį ir kūno kultūros pamokų kokybei. Mokyklos refor-<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 81
mos iškeltų fizinio ugdymo uždavinių įgyvendinimas nurodo gyvybiškai svarbią<br />
mokinių fizinio tobulinimo kryptį – jų sveikatos stiprinimą ir sveikos gyvensenos<br />
ugdymą, siekia žadinti jų kasdienio mankštinimosi motyvus ir poreikius.<br />
Sveikata – tai nenykstanti gyvenimo vertybė, džiaugsmo šaltinis, pilnaverčio<br />
vystymosi sąlyga. XIX a. pabaigoje mechanizuotai buvo atliekama tik apie 5 %<br />
visų darbų, kiti 95 % – panaudojant žmogaus raumenų jėgą.<br />
Todėl fizinio aktyvumo stoka didžioji visuomenės dalis skųstis<br />
negalėjo. Šiandien, atvirkščiai, tik maža mūsų visuomenės dalis<br />
yra fiziškai aktyvi. Jau senokai specialistams nerimą kelia mažas<br />
vaikų ir paauglių fizinis aktyvumas – reikšmingas žmogaus geros<br />
sveikatos garantas, veiksminga ligų profilaktikos priemonė,<br />
Fiziniai pratimai gali<br />
pakeisti daugelį vaistų, bet<br />
joks pasaulio vaistas negali<br />
pakeisti fizinių pratimų.<br />
A. de Miusė<br />
saviraiškos būdas, galimybė bendrauti, siekti kūno grožio, fizinio tobulumo,<br />
sportinių rezultatų. Ne paslaptis, kad šiandien dauguma miesto moksleivių beveik<br />
nedirba jokio fizinio darbo. Prioritetu tapo kompiuteriniai žaidimai, abejotinos<br />
interneto programos, televizorius.<br />
Tiek PSO, tiek ir mūsų šalies žinomi specialistai skatina didinti šiandieninio<br />
jaunuolio fizinį aktyvumą ir rekomenduoja minimalią normą – keturias valandas<br />
per savaitę. <strong>Lietuvos</strong> paauglių (ir apskritai gyventojų) sveikatos rodikliai tarp<br />
dvidešimt keturių Europos šalių yra vieni iš prasčiausių, mūsų mokiniai savo<br />
sveikatą vertina blogiausiai. Todėl labai svarbu, kad teikiamos rekomendacijos<br />
neliktų tik kaip formalūs teiginiai, bet taptų praktinės kūno kultūros pagalbininkais.<br />
Prieš metus atlikau apklausą savo dėstomose klasėse. Paaiškėjo, kad iš<br />
šimto penkiasdešimties apklaustųjų beveik 23 % (34) mokinių lanko tik privalomas<br />
kūno kultūros pamokas ir tokių daugėja aukštesnėse klasėse. Dar 29,3 %<br />
lanko pamokas ir tik kartais mankštinasi savarankiškai. Maždaug pusė apklaustųjų<br />
(48 %) lanko <strong>sporto</strong> mokyklą, klubą (mažiausiai tokių tarp septintokų – 30 %).<br />
Nors 70,7 % apklaustų vaikų tėvų domisi savo vaikų sveikata, fiziniu pajėgumu<br />
ir padeda jo siekti, reguliariai rytais mankštinasi ir atlieka vandens procedūras<br />
tik 35 (23,3 %), t. y. visai logiškas ryšys naudingų vaikui įgūdžių formavimui.<br />
Fizinei veiklai ir sportavimui keturias valandas ir daugiau per savaitę teskiria tik<br />
57,3 % vaikų. Aštuntose klasėse šis rodiklis – 50 %.<br />
Mažėjantis fizinis aktyvumas, įtampa kasdieniame daugelio vaikų gyvenime<br />
rodo, kad kūno kultūros pamokos dažniausiai yra vienintelė mankštinimosi forma.<br />
Mokykloje labai svarbu kiekvienam vaikui leisti išbandyti savo galimybes:<br />
patirti sėkmę ir nesėkmę, atskleisti savo pranašumus ir trūkumus, sugebėjimus,<br />
iniciatyvumą. Būtina pagirti, paskatinti, tinkamai įvertinti. Jeigu šiuo amžiaus<br />
tarpsniu vaiko darbo rezultatai nevertinami, jo darbai ir pasiekimai nelaikomi<br />
rimtais, gali formuotis menkavertiškumo jausmas, nenoras tobulėti.<br />
Jau labai seniai filosofai ir gydytojai pastebėjo, kad be fizinių pratimų<br />
neįmanoma būti sveikam. Judėjimą jie vadino gyvybės ir sveikatos šaltiniu.<br />
Kurdami save kuriame savo sveikatą – dvasinę ir fizinę. Nemažą įtaką sveikatai<br />
turi žmogaus elgesys, žinios, įpročiai ir gyvenimo būdas. Jau neabejojama,<br />
kad fiziškai aktyvūs žmonės turi mažiau rūpesčių su sveikata nei fiziškai pasyvūs.<br />
Tyrimai rodo, kad pradėję lankyti mokyklą vaikai juda beveik dvigubai mažiau<br />
82<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
negu ikimokyklinukai. Judėjimo stoka neigiamai veikia vaiko raidą, jo protinį ir<br />
fizinį brendimą. Žvilgterkime, kaipgi atrodo mūsų vaikai. Iš „Varpo“ gimnazijos<br />
medicinos kabineto surinktų mokinių sveikatos duomenų (įrašai mano dėstomų<br />
klasių žurnaluose) matyti gana liūdnas vaizdas (lentelė).<br />
„Varpo“ gimnazijos mokinių sveikatos rodikliai<br />
6 klasė 8 klasė 9 klasė 11 klasė 12 klasė Iš viso:<br />
Sveikatos sutrikimų pobūdis<br />
Vaikų skaičius klasėse<br />
70 150 124 123 80 547<br />
Sveikas 19 25 25 36 16 121<br />
Judėjimo aparato 14 27 19 14 10 84<br />
Fizinio vystymosi 4 9 8 8 2 31<br />
Ydinga laikysena 9 25 15 8 8 65<br />
Kvėpavimo takų 8 14 9 3 6 40<br />
Nervų sistemos 2 3 1 4 3 13<br />
Regos 26 70 49 47 38 230<br />
Stuburo iškrypimas 27 49 40 34 10 160<br />
Širdies, kraujagyslių 9 18 15 13 12 67<br />
TBC infekuoti --- --- 1 --- 1 2<br />
Antsvoris, nutukimas 3 6 6 7 6 28<br />
Susirūpinimą kelia mažėjantis sveikų moksleivių skaičius pereinant iš klasės į<br />
klasę. Iš lentelėje pateiktų skaičių matyti, kad tik kas penktas vaikas yra sveikas.<br />
Dauguma vaikų turi po kelis sveikatos sutrikimo požymius. Daugiausia yra regos,<br />
stuburo iškrypimo, judėjimo aparato, ydingos laikysenos atvejų. Vadinasi, kūno<br />
kultūros mokytojai turėtų vesti tik koreguojančios ir taikomosios gimnastikos<br />
pratybas. Visa tai rodo, kad dar nepakankamai dėmesio skiriama visapusiškam<br />
vaiko lavinimui šeimoje. Tik per dvi savaitines kūno kultūros pamokas to pasiekti,<br />
esant tokiai padėčiai, neįmanoma.<br />
Remdamiesi literatūros šaltiniais, ankstesnių tyrimų ir savo<br />
tyrimo duomenimis manome, kad viena pagrindinių fizinės<br />
sveikatos neigiamo kitimo priežasčių yra moksleivių motyvų<br />
fiziškai tobulėti stoka arba jų nebuvimas, vis dar abejingas tėvų<br />
požiūris į savo vaikų fizinį lavinimą. Reikia pasiekti, kad tėvai<br />
aktyviai remtų mokytojų rekomendacijas ir reikalavimus vaikams savarankiškai<br />
mankštintis ir atlikti kūno kultūros namų užduotis. Vienas paveikiausių auklėjimo<br />
metodų yra asmeninis pavyzdys. Mokytojui pačiam privalu rūpintis savo fizine<br />
būkle, elgesio ir kalbos kultūra. Tėvai taip pat turėtų labiau domėtis kūno kultūros<br />
Teisindamiesi neretai įtikinėjame<br />
save, kad nepajėgiame<br />
pasiekti tikslo; iš tikrųjų esame<br />
ne bejėgiai, o bevaliai.<br />
Fransua de Larošfuko<br />
dėstymo kokybe, vaiko fizinio ugdymosi pažanga.<br />
Sveika gyvensena yra gana plati sąvoka, apimanti ne vieną<br />
gyvenimo sritį. Daugelis nori gyventi sveikai, tačiau dar mažai<br />
žino, nuo ko pradėti. Sveikos gyvensenos modelis pirmiausia<br />
atsiranda mūsų sąmonėje ir tik vėliau gali pereiti į konkrečius<br />
įpročius. Reikia subręsti, kad galėtume teisingai įvertinti, kas labiau apsimoka –<br />
ar dabar gyventi nesveikai, žaloti savo organizmą ir senatvėje turėti krūvą sunkių<br />
lėtinių ligų, ar rūpintis savimi ir taip atitolinti senatvę bei prailginti gyvenimą.<br />
Jei sveika gyvensena nepradės suktis Jūsų galvoje, tikrai nieko nepradėsite veikti.<br />
Maistą, būtiną gyvybės<br />
palaikymui, nesaikingumas<br />
paverčia mirtinais nuodais.<br />
Ž. de Labriujenas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 83
Sveika gyvensena prasideda nuo požiūrio keitimosi.<br />
Remiantis PSO duomenimis teigiama, kad daugiau kaip 50 % žmogaus sveikatos<br />
priklauso nuo jo gyvensenos. Sveika mityba ir fizinis aktyvumas yra<br />
pagrindiniai sveikos gyvensenos komponentai.<br />
Vertybinės pilietinės nuostatos. Siekiančiam įgyti žinių ir patirties, pasirengti<br />
savarankiškam gyvenimui mokiniui privalu nuolat lankyti pamokas, gebėti<br />
savo norus derinti su klasės draugų poreikiais, įsiklausyti į mokytojo argumentus.<br />
Nors kūno kultūra yra viena mėgstamiausių mokinių veiklos sričių, jinai neturėtų<br />
užsisklęsti siaurame turinyje. Neradus fizinio ugdymosi mokykloje motyvacijos,<br />
prasmės, džiaugsmo, kyla savirealizacijos problemų. Mokytojui nelengva paveikti<br />
paauglį ir išvengti konfliktų. Neretai paauglys nepasitenkina tuo, ką mato, ką jam<br />
rodo mokytojas, ieško savo kelio į kūno kultūrą. Čia praverstų kitų specialistų<br />
(medikų, psichologų, socialinių pedagogų) patarimai ir pagalba. Monotonijos<br />
išvengti gali padėti dažnesnės mokinių apklausos dėl jų požiūrio į kūno kultūros<br />
pamokas, kaip jos tenkina lūkesčius. Būtina siekti, kad mokinys suvoktų, kad per<br />
kūno kultūros pamokas turi būti ne vien tik smagu, kartais būtina įveikti savo<br />
nenorą, įtempti valią, paprasčiausiai prisiversti.<br />
Besikeičiančioje <strong>Lietuvos</strong> visuomenėje, besikuriančios demokratijos sąlygomis<br />
būtini piliečiai, galintys vertinti ir laisvai save išreikšti, ieškoti nepriklausomų<br />
sprendimų ir juos rasti. Todėl svarbiausios pilietinio ugdymo nuostatos turėtų<br />
būti:<br />
• sudaryti sąlygas moksleiviams mokytis, ieškoti ir surasti savo kelią;<br />
• išmokyti analizuoti ir spręsti socialinius konfliktus, kylančius dėl skirtingumo<br />
ir interesų.<br />
Pilietinis ugdymas tampa viena iš prioritetinių švietimo sričių, todėl kuriama<br />
nacionalinė pilietinio ugdymo sistema:<br />
• intensyviai ir įvairiapusiškai rengiami pilietiniai ugdytojai: ne tik mokytojai,<br />
dėstysiantys pilietinės visuomenės pagrindų discipliną, bet ir klasių<br />
auklėtojai, kūno kultūros mokytojai bei užklasinio darbo organizatoriai,<br />
kurių pagrindinis darbo krūvis – organizuoti mokinių veiklą po pamokų ir<br />
telkti mokyklos bendruomenę aktyviai pilietinei veiklai;<br />
• parengta bendroji pilietinio ugdymo programa tampa pilietinio ugdymo<br />
gairėmis bendrojo lavinimo mokyklose;<br />
• parengtas pilietinio išsilavinimo standartų projektas, tų standartų siekimas<br />
turėtų padėti mokiniams tapti atsakingais ir kūrybiškais <strong>Lietuvos</strong><br />
piliečiais.<br />
Dvi savybės – gerumas<br />
ir kuklumas – niekada<br />
neturėtų žmogaus varginti.<br />
R. Styvensonas<br />
Sėkminga kūno kultūros kaita – tai ne tik jos turinio atnaujinimas,<br />
bet ir nauji veiklos būdai, vertybės, požiūriai, nauja<br />
elgsena. Manome, kad švietimo kaita, kurios variklis mūsų<br />
visų giliausios svajonės, padės išugdyti stiprius ir gerus vaikus.<br />
Nuo jų supratimo, nusiteikimo, atsakomybės ir gebėjimų veikti<br />
priklauso ir priklausys, kokioje visuomenėje mes gyvensime.<br />
84<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Vladislovas Janiūnas<br />
Kauno Salomėjos Nėries vidurinės<br />
mokyklos direktorius<br />
Rasa Puniškienė<br />
Direktoriaus pavaduotoja ugdymui<br />
Labai aktyviai sportuojančių mokinių<br />
pilietinis ugdymas<br />
Į tikslą reikia eiti. Jau vaikystėje žmogus turi suvokti moralinių vertybių svarbą,<br />
išmokti mylėti, gerbti kitus. Privalome išsaugoti vaikų prigimtinį nuoširdumą,<br />
dorumą, brandinti jausmų subtilumą. O kas padeda ugdytis vaiko tautiškumo sampratai,<br />
jo tautiniam identitetui ir pagarbai jam, nacionalinėms<br />
vertybėms, tradicijoms, kultūrai? Anot Antano Maceinos,<br />
pagrindą tam neabejotinai padeda šeima: „Čia vaikas pramoksta<br />
kalbėti ir tuo būdu tautiškai mąstyti. (...) <strong>Per</strong> pasakas, padavimus,<br />
dainas, šokius, žaidimus vaikas yra įvedamas į estetinį tautos<br />
pasaulį.“ Tačiau, teigia filosofas, vien šio pagrindo nepakanka: „Šeima tautinį<br />
auklėjimą pradeda, bet ji neįstengia jo išplėtoti tiek, kiek reikalauja painus mūsų<br />
laikų gyvenimas.“ Pasak Maceinos, „jai pagalbon turi ateiti mokykla. (...) Be šeimos<br />
tautinis auklėjimas stokotų pagrindo. Be mokyklos jis liktų neišplėtotas ir jo<br />
laimėjimai būtų nepastovūs.“ Turbūt nesuklysime teigdami, kad šiandien kiekviena<br />
mokykla uoliai ir išradingai vykdo šią, tautinio ir pilietinio vaiko ugdymo, misiją,<br />
kurią suvokia kaip istorijos jai skirtą atsakomybę, privilegiją. Dinamiškoje istorijos<br />
raidoje mokyklos paskirtis liko stabili – padėti šeimai išugdyti ne tik intelektualų,<br />
išprususį žmogų, bet ir aktyvų, dorą savos bendruomenės narį, savos tautos pilietį.<br />
Už kūno ir dvasios harmoniją. Mūsų, Kauno Salomėjos<br />
Nėries vidurinės mokyklos, misija – tokia pati kaip ir visų<br />
šalies mokyklų. Šio straipsnio tikslas – pasidalyti pilietinio ugdymo<br />
savoje mokykloje praktine patirtimi, metodais, būdais,<br />
pasidžiaugti aktyvia vaikų ir mokytojų veikla šioje srityje. Bet<br />
prieš tai vis dėlto derėtų paminėti vieną skiriamąjį mūsų mokyklos<br />
bruožą. Kadangi tai – sportinio profilio ugdymo įstaiga, į ją<br />
kiekvienais mokslo metais mokytis atvyksta vis naujų sportui<br />
Niekad didingi tikslai<br />
nebuvo pasiekti be entuziazmo.<br />
R. V. Emersonas<br />
Kieno sveikas kūnas, tas<br />
gali iškęsti ir karštį, ir šaltį.<br />
Taip ir tas, kieno sveika<br />
dvasia, gali pakelti ir pyktį,<br />
ir sielvartą, ir džiaugsmą, ir<br />
kitus jausmus.<br />
Epiktetas<br />
gabių vaikų iš visos <strong>Lietuvos</strong>. Todėl mokyklos bendruomenę sudarantys moksleiviai<br />
turi itin įvairią kultūrinę, intelektinę, vertybinę patirtį. Galime tik pasidžiaugti, kad<br />
šioji įvairovė ne tik nesukelia problemų, bet ir turi daugybę teigiamų bruožų – atvykstantys<br />
vaikai dažniausiai turi itin pozityvius vertybinius pagrindus, atsiveža ir<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 85
Tėvynėje tavo ir praeitis, ir<br />
ateitis. Svetimame krašte<br />
– tik dabartis.<br />
L. Hiršfeldas<br />
noriai dalijasi savita regionine kultūrine, vertybine, mokymosi patirtimi ir ja praturtina<br />
mūsų mokyklos bendruomenę, ugdymo procesą, laisvalaikio renginius. Ypatinga<br />
mūsų mokykloje ir mokytojo užduotis – jis turi sugebėti padėti kiekvienam<br />
tokiam individualią patirtį (savo regiono, savos mokyklos) turinčiam moksleiviui<br />
greičiau integruotis į naują bendruomenę, tapti jos dalimi, ir mokėti neužgniaužti<br />
minėtos individualios vaiko patirties, ją brandinti ir panaudoti visos mokyklos<br />
bendruomenės dvasiniam turtinimui. Taigi galima teigti, kad tokia mūsų mokyklos<br />
specifika tarsi savaime brandina moksleivių tautiškumo, bendruomeniškumo,<br />
tautos modelio ir pagrindinių jos vertybių sampratą. Mūsų mokykla – savotiškas<br />
mikrotautos modelis, kur visos <strong>Lietuvos</strong> vaikai susijungia į vieną bendruomenę,<br />
mokosi joje bendrauti, bendradarbiauti, būti vieningi, dalytis patirtimi, kurti bendrus<br />
tikslus ir pan.<br />
Tautinis ir pilietinis ugdymas yra integrali daugelio mokykloje mokomų<br />
disciplinų (istorijos, lietuvių kalbos ir literatūros, dorinio ugdymo ir kt.) dalis,<br />
jau nekalbant apie tikslingą – pilietinio ugdymo – dalyką. Tačiau tai tik viena iš<br />
šios krypties ugdymo priemonių, metodų. Kad vaikai suvoktų savo vaidmenį ir<br />
atsakomybę mokyklos ir miesto bendruomenės, tautos, valstybės gyvenime, kad<br />
taptų aktyviais šio gyvenimo dalyviais, kad pažintų ir išmoktų gerbti tautos tradicijas,<br />
papročius, istoriją, reikšmingiausius jos raidos etapus, istorinius ir nūdienos<br />
valstybės gyvenimo reiškinius, mokykloje pagarbiai, iškilmingai ir kuo išradingiau<br />
minime svarbiausias valstybines, tautines, religines šventes, rengiame parodas, vakarones,<br />
vaidinimus, koncertus, įvairiausius konkursus, viktorinas, varžybas, vedame<br />
atviras pamokas ir pan. Žinoma, taip kuriame ir savitas mokyklos tradicijas.<br />
Taigi aptarsime svarbesniuosius mokyklos gyvenimo momentus, kurie padeda<br />
brandinti vaikų pilietinę ir tautinę savimonę.<br />
Tautos istorija – ir pavyzdys, ir pamokymas. Jau tapo tradicija kasmet<br />
(gegužės mėn.) mokykloje organizuoti Piemenėlių šventę. Šio renginio tikslas<br />
– skatinti mokinius domėtis tautosaka, <strong>Lietuvos</strong> praeitimi, leisti pajusti praeities<br />
dvasią, prisiliesti prie jos. Ruošdamiesi renginiui, mokiniai patys daro kvietimus,<br />
dekoruoja juos tautiniais puošybos elementais. Į šventę susirenka visa šeima.<br />
Pūsdamas ragą šventės pradžią paskelbia piemenėlių vyriausiasis kerdžius, visi mokiniai<br />
pasipuošia piemenėlių apdarais. Svarbus šventės momentas<br />
– aktyvus mokyklos ir šeimos bendruomenės bendravimas.<br />
Visi kartu susipažįsta su piemenėlių gyvenimu, žaidimais, šokiais,<br />
dainomis, išdaigomis, papročiais. Ypač daug teigiamų emocijų<br />
suteikia minklių ir mįslių minimas. Senos močiutės paporina<br />
gražiausiomis lietuvių tarmėmis, išmoko šokių bei ratelių. Toks šiltas ir nuoširdus<br />
susiėjimas, pabuvimas ugdo vaikų bendruomeniškumo jausmą, meilės, doros<br />
sampratą. Tokia pat ir mokykloje organizuojamų advento vakaronių, Kaziuko<br />
mugės, Teatro dienų (lietuvių liaudies pasakų, dainų inscenizacijų demonstravimo<br />
renginiai) paskirtis.<br />
Etninių tradicijų puoselėjimo pamoka galima vadinti ir mokyklos istorikų bei<br />
lituanistų organizuojamą viktoriną-konkursą moksleiviams „Ten, kur senoliai godas<br />
godojo“. Čia klasių komandos pristato savo piešinius „Gimtojo krašto senovė“,<br />
86<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
dainuoja dainas, deklamuoja eilėraščius, atlieka legendų, sakmių inscenizacijas.<br />
Dalyvių teigimu, tai iš tiesų labai linksmas, įdomus renginys.<br />
Mokykla turi ir savitą, seną tradiciją, kurios kilmę galima sieti su mokyklos<br />
pavadinimu. <strong>Lietuvos</strong> didžiosios klasikės Salomėjos Nėries 50-ųjų gimimo metinių<br />
proga Kauno III vidurinei mokyklai 1954 m. buvo suteiktas šis garbingas vardas.<br />
1955 m. pradėta rinkti ir kaupti medžiaga apie poetę, mokykloje įkurtas muziejus.<br />
Salomėjos Nėries vardą tada Lietuvoje turėjo 5 vidurinės mokyklos: Vilkaviškio,<br />
Panevėžio, Vilniaus, Lazdijų, Kauno. Tik 3 iš jų šiandien tebeturi šį vardą, tačiau<br />
ir dabar šias mokyklas sieja draugystė ir tam tikra tradicija – jau nuo 1954 m. visų<br />
minėtų mokyklų kolektyvai kasmet susitinka vienoje iš mokymo įstaigų. Susitikimuose<br />
dalyvauja mokytojai, mokiniai, poetės šeimos nariai, aktoriai, žymūs<br />
žmonės, susiję su tautos istorija ir praeitimi. Mokyklą aplanko ir buvę jos mokiniai,<br />
mokytojai, garbės svečiai. Visų mokyklų bendruomenės didžiuojasi turėdamos<br />
galimybę bendrauti, tai graži ir labai sena tradicija, jungianti kelių kartų žmones.<br />
Prieš susitikimą yra organizuojami rašinių-interpretacijų, piešinių-iliustracijų,<br />
raiškiojo skaitymo konkursai.<br />
Mūsų mokyklos mokiniai tvarko poetės amžinojo poilsio vietą, puošia ją<br />
gėlėmis, atlieka poetines-muzikines kompozicijas. Jaunieji mokyklos muziejininkai<br />
yra aktyvūs Salomėjos Nėries kūrinių skaitytojai, interpretuotojai ir biografinių<br />
faktų ieškotojai. Jie domisi visais istoriniais įvykiais, kuriuos teko patirti poetei ir<br />
jos šeimai.<br />
Savitomis pilietiškumo, valstybingumo, tautiškumo idėjų perteikimo pamokomis<br />
reikėtų laikyti valstybinių švenčių minėjimą. Itin stengiamės, kad jie nevirstų vien patoso<br />
kupinais renginiais, paprastai nepasiekiančiais vaikų sąmonės, širdies. Kasmet ieškome<br />
vis naujų idėjų svarbiausioms valstybės raidos datoms paminėti. Sausio 13-ąją paprastai<br />
pasitinkame ne vien tylos minute – tylia pagarba kritusioms aukoms, bet ir piešinių,<br />
eilių, rašinių parodomis, istorijos mokytojų surengtais minėjimais. Svarbu paminėti,<br />
kad mūsų mokyklos mokytojai ir mokiniai sausio 13-osios įvykių dienomis budėjo<br />
prie Kauno televizijos, Sitkūnų radijo stoties. Daugelio žmonių atmintyje išliko tų<br />
dienų vaizdai. Dabar tai jau istorija, kuria per įvairias šventes su mūsų mokyklos mokiniais<br />
noriai dalijasi niūriųjų įvykių liudininkai.<br />
Daugelis Vasario 16-osios minėjimą įsivaizduoja didelėje salėje, skambant tautinei<br />
giesmei ir plazdant <strong>Lietuvos</strong> vėliavai virš galvos. Kas sakė, kad patriotizmo mokoma<br />
tik susikaupus ir rimtu veidu? Mūsų mokyklos pradinukai šiemet sugalvojo <strong>Lietuvos</strong><br />
valstybės atkūrimo dieną sutikti kitaip. Nors buvo šalta diena, vaikai strimgalviais<br />
skubėjo laukan, žaidė linksmus žaidimus. Suskirstyti į komandas, mokinukai gavo<br />
„slaptas“ užduotis. Pirmiausia – išminti sniege tik jų komandai žinomą paslaptingą<br />
taką. Išmynę takus, vaikai dar niekaip negalėjo perprasti sumanymo prasmės. Tada<br />
kiekviena komanda gavo po dažų flakoną ir turėjo nudažyti atrastą, varžovų komandos<br />
išmintą, taką. Kai išryškėjo visos raidės, jos buvo pernelyg didžiulės, kad<br />
vaikai galėtų perskaityti. Kartu su mokytojais nuskubėję į ne mažiau paslaptingą<br />
vietą – mokyklos palėpę – ir iš aukštai pažvelgę į savo slaptuosius takelius, pamatė<br />
didžiulį užrašą „Vasario 16“. Tuomet mokinių akys spindėjo ir atradimo džiaugsmu,<br />
ir meile Tėvynei.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 87
Savitai <strong>Lietuvos</strong> valstybės atkūrimo dieną šiemet paminėjo ne tik mažieji, bet ir<br />
kiti mokyklos bendruomenės nariai – vesta atvira pamoka „Vasario 16-oji praeityje<br />
Neliks duonos su druska<br />
– liks tėvynė.<br />
J. Marcinkevičius<br />
ir dabar“, į kurią susirinko ne tik mūsų, bet ir kitų mokyklų moksleiviai,<br />
mokytojai, Švietimo skyriaus atstovai ir kiti svečiai. Istorijos<br />
mokytojos, pasitelkusios įvairiausias <strong>informacijos</strong> priemones,<br />
apžvelgė ir priminė renginio dalyviams <strong>Lietuvos</strong> valstybingumo<br />
Pats geriausias pamokslininkas<br />
– skruzdė. O ji<br />
neištaria nė žodžio.<br />
B. Franklinas<br />
atgavimo kelią nuo 1905 iki 1918 m. Moksleiviai pristatė filmuotą medžiagą ir vedė<br />
diskusiją tema „Kuo mums svarbi Vasario 16-oji šiandien?“, padeklamavo renginio<br />
tema eilėraščių, padainavo dainą, ruošė plakatus apie Vasario 16-osios įvykius ir rašė<br />
atsiliepimus, kuo jaunajai kartai šiandien svarbi ši valstybinė šventė. Surengta Vasario<br />
16-ajai skirta piešinių paroda, kurioje eksponuoti moksleivių darbai šventės tema.<br />
Kovo 11-oji taip pat minima koncertais, parodomis, kūrybos popietėmis, viktorinomis.<br />
Įstojimo į Europos Sąjungą dienai paminėti šalia mokyklos<br />
esančiame Ąžuolyno parke šiemet organizavome orientavimosi<br />
<strong>sporto</strong> varžybas „Europos šalys“. Mokiniai turėjo įrengti punktus,<br />
pavadintus Europos šalių vardais, pakabinti tos šalies valstybinę<br />
vėliavą. Dalyvių komandoms buvo išdalyti žemėlapiai su pažymėtais atskirų šalių<br />
punktais. Suradusios nurodytus punktus komandos turėjo pasisveikinti tos šalies<br />
kalba, atlikti kelias kūrybines užduotis. Šis renginys patenkino ir vaikų smalsumą,<br />
ir sportinės kovos poreikį. Jie savitai išmoko dar vieną valstybės istorijos pamoką.<br />
Pilietiškumo pagrindus moksleivių sąmonėje šiemet įtvirtinome viktorina<br />
„Teisės, pareigos ir atsakomybė“. Moksleiviai atsakinėjo į komisijos narių pateiktus<br />
klausimus, vaidino konkurso tema situacijas, pristatinėjo savo sukurtas emblemas,<br />
piešinius tema „Smurtui – Ne!“ Šioje viktorinoje moksleiviai daug sužinojo apie<br />
savo teises ir pareigas, turėjo galimybę praplėsti akiratį, išbandyti save įvairiose<br />
gyvenimiškose situacijose.<br />
Pažinusiems ir dar tik pradėjusiems pažinti tautos kultūrą moksleiviams mokykloje<br />
sudaromos visos sąlygos atrasti ir plėtoti savo pačių kūrybines galias, savo darbais<br />
prisidėti prie nacionalinės kultūros gyvybingumo, jaunatvės. Visi renginiai, kuriuos<br />
jau minėjome ir apie kuriuos čia neturime galimybės papasakoti, be moksleivių<br />
kūrybinės vaizduotės nebūtų buvę tokie spalvingi, turiningi. Gyvename labai<br />
dinamišku laikotarpiu, visi bėgame, lekiame ir per mažai laiko skiriame vienas kitam,<br />
brangiausi žmonės lieka tarsi nuošaly... Todėl kilo mintis suvienyti kelias kartas<br />
bendram darbui, paraginti sustoti ir pabūti kartu. Kiekviena karta – neišsemiamas<br />
žinių, papročių, tradicijų šaltinis. Taip gimė projektas „Kūryba iš mano rankų“.<br />
Moksleiviams pasiūlėme kartu su suaugusiais šeimos nariais pagaminti kūrybinius<br />
darbus, kuriuos eksponavome Kauno pedagogikos muziejuje. Paroda sulaukė didelio<br />
visuomenės susidomėjimo. Sėkmingas mokyklos ir šeimos bendradarbiavimas<br />
– vienas sėkmingiausių kelių į pilnavertį, visapusišką vaiko asmenybės ugdymą.<br />
Šią trumputę iš tiesų gausių pilietinio ir tautinio ugdymo apraiškų mūsų<br />
mokyklos gyvenime apžvalgą norime reziumuoti viltimi, kad visa tai, ką moksleiviai<br />
išsineš iš mokyklos ir jos bendruomenės, padės jiems tapti pilietiškomis, darniomis,<br />
sąmoningomis asmenybėmis.<br />
88<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
Nijolė sližauskienė<br />
Kūno kultūros mokytoja ekspertė<br />
<strong>Lietuvos</strong> mokinių ir studentų <strong>sporto</strong> <strong>centras</strong><br />
Kūno kultūros mokytojas – visaverčio<br />
piliečio ugdytojas<br />
Švietimas ir auklėjimas – nedalomas vyksmas. Jungtinių Tautų vaiko teisių<br />
konvencija teigia, jog švietimo paskirtis – vaiko asmenybės atskleidimas ir maksimalus<br />
jo talento, protinių ir fizinių gebėjimų ugdymas. <strong>Lietuvos</strong> Rerspublikos<br />
švietimo įstatymas taip pat pripažįsta, kad švietimas yra veikla,<br />
kuria siekiama suteikti asmeniui visaverčio savarankiško gyvenimo<br />
pagrindus ir padėti jam nuolat tobulinti savo gebėjimus.<br />
Kūno kultūra ir sportas yra puiki priemonė šiems tikslams<br />
įgyvendinti. Mokyklos pareiga – į gyvenimą išleisti jauną<br />
žmogų, kuris gebės kokybiškai gyventi. Mokykloje mokinys<br />
Auklėjimas turi būti pajėgus<br />
ir kūną, ir sielą padaryti<br />
pačius puikiausius ir pačius<br />
geriausius.<br />
Platonas<br />
turi išsiugdyti emocines, intelektines, fizines, dvasines ir socialines vertybes, kurios<br />
padės jam susikurti karjeros planus, juos įgyvendinti ir kūrybingai dirbti.<br />
Bendrosios programos ir išsilavinimo standartai yra valstybės užsakymas<br />
švietimui, kokį pilietį, savo valstybės patriotą, informacinės, pilietinės visuomenės<br />
kūrėją ji turėtų išugdyti. Bendrosios programos yra skirtos mokiniams, bet perduodamos<br />
per mokytoją. Jų tikslas – ugdyti bendruosius mokinių gebėjimus,<br />
skatinti aktyvų mokinio mokymąsi, mokytojo ir mokinio bendravimą ir<br />
bendradarbiavimą. Pozityvu, kai mokymasis vyksta sąveikaujant su aplinka,<br />
o atsakomybė už mokymąsi perkeliama mokiniui. Tarp mokinių ir mokytojų<br />
plėtojasi nauji santykiai, orientuoti į demokratiją, pliuralizmą, daugiakultūriškumą,<br />
partneriškumo dvasios ugdymą, žinių panaudojimą praktinėje veikloje, kūno<br />
kultūros raštingumo, jos išliekamosios vertės, naudos suvokimą.<br />
Kaip padaryti, kad mokykla taptų gyvenimu? Šiandien mokinio gyvenimas<br />
dažniausiai prasideda po pamokų. Kaip panaudoti sportą, kad vaikai taptų<br />
laimingi, galėtų realizuoti savo kūrybinį ir intelektinį potencialą, išmoktų gyventi<br />
darnoje su savimi ir aplinkiniais? Išauga vertybinių nuostatų reikšmė. Nuo<br />
jų priklauso mokinio elgesys, mokymasis, santykiai su bendraamžiais ir suaugusiaisiais,<br />
gebėjimas sau išsirinkti tikslus, juos įgyvendinti. Nuostatų negalima<br />
įvertinti ar pamatuoti. Tai kaip jas vertinti? Nauji mokytojų ir mokinių santykiai<br />
– pažangu, bet ar tai pasieks kiekvieną mokyklą, kiekvieną mokytoją? Kiek<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 89
mokytojų sąmoningai bendradarbiauja su mokiniais? Ar visi mokytojai gerai<br />
pažįsta savo mokinius, žino jų fizines ir dvasines galias, patirtį?<br />
Lietuva įsijungė į bendrą Europos edukacinę erdvę, tapo globalaus pasaulio<br />
dalimi. 2005 metais Jungtinės Tautos paskelbė darnaus vystymosi dešimtmetį.<br />
Darnaus vystymosi kertinis akmuo – gyvenimo kokybė, kompetencijos, žinių<br />
panaudojimas praktikoje, gebėjimas priimti ir įgyvendinti sprendimus.<br />
Mokykla, ugdanti dvasios ir kūno jėgas Mokyklai, mokytojui gyvenimas<br />
parengė daug iššūkių. Informacinių ir komunikacinių technologijų plėtra,<br />
kintančios ekonominės, socialinės, politinės sąlygos, didėjantys ir griežtėjantys<br />
visuomenės poreikiai ir reikalavimai švietimui, mokymosi visą gyvenimą strategijos<br />
įgyvendinimas – visa tai keičia mokytojo vaidmenį mokykloje. O ir mokinys<br />
jau nebe toks pats. Ne vienas puikiai išmano informacines ir komunikacines<br />
technologijas, kai kuriose srityse žino daugiau už mokytoją, dažnas daug keliauja,<br />
plečia savo akiratį ir pan. Mokytojui ne taip paprasta iš pagrindinio žinių šaltinio<br />
ir perteikėjo tapti žinių vadybininku, mokinio pagalbininku ir konsultantu, komunikatoriumi,<br />
organizatoriumi, nuostatos mokytis visą gyvenimą skatintoju,<br />
pokyčių valdytoju. Ypatingą reikšmę įgyja mokytojo profesijos bendrakultūrinė,<br />
pedagoginė ir specialioji pedagoginė kompetencijos. Šiuolaikiškam mokytojui<br />
privalu mokėti ir sugebėti saugoti, plėtoti <strong>Lietuvos</strong> kultūrą, dalyvauti kuriant<br />
pilietinę visuomenę, skatinti ir palaikyti teisinių normų laikymąsi, vertinti Europos<br />
Sąjungos šalių kultūrų įvairovės poveikį Lietuvai, šeimos įtaką ugdymui, kurti<br />
saugią mokymosi aplinką, organizuoti įdomų, patrauklų ir kokybišką ugdymą,<br />
užtikrinti intelektinę, socialinę ir fizinę mokinių raidą, valdyti informacines ir ko-<br />
Kiek išradingumo gali parodyti kūno kultūros mokytojas per pamoką tenkindamas mokinių norą žaisti,<br />
varžytis, lenktyniauti!<br />
90<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
munikacines technologijas, mokėti paversti klasę smalsių asmenų bendruomene,<br />
spręsti lyderystės problemas, gebėti individualizuoti ugdymą, vertinti mokinių<br />
gerąsias ypatybes, įtraukti mokinius į mokyklos bendruomenės veiklą.<br />
Pilietinio ugdymo mokykloje tikslas – padėti mokiniams įgyti pilietinių žinių<br />
ir išmokti jas panaudoti praktikoje, pažinti save, įgyti praktinę patirtį šeimoje,<br />
bendruomenėje, ugdyti vertybines nuostatas ir praktinius gyvenimo įgūdžius,<br />
suvokti šiuolaikinio globalaus pasaulio problemas (ekologines,<br />
skurdą, badą, narkomaniją ir pan), suvokti asmens dalyvavimo<br />
tautos gyvenime galimybes ir būdus, atsakomybę už tautos<br />
likimą. Svarbu, kad mokiniai išsiugdytų gebėjimą analizuoti,<br />
vertinti ir interpretuoti informaciją, sisteminti logiškai pagrįstas<br />
išvadas, galėtų atskirti faktą nuo nuomonės. Visa tai prisidėtų<br />
prie būsimo aktyvaus piliečio pasaulėžiūros formavimo.<br />
Mokyklos bendruomenė kuriama bendromis visų jos narių<br />
pastangomis. Pilietinis ugdymas vyksta per pamokas, tęsiamas –<br />
popamokinėje veikloje: įvairūs renginiai, konkursai, veikla klubuose, būreliuose,<br />
projektinis darbas ir kt. Reikėtų paraginti mokinius dalyvauti sprendžiant mokyklos<br />
ir vietos bendruomenės problemas, ginant savo orumą, teises ir įsitikinimus,<br />
mokytis gerbti demokratines vertybes ir jas puoselėti. Kūno kultūros pamokinė ir<br />
popamokinė veikla suteikia labai daug galimybių ir progų pilietiniam ugdymui.<br />
Beveik per kiekvieną mokyklos renginį vyksta varžybos, įvairūs sportiniai pasirodymai,<br />
žaidimai. Prieš šventes, renginius atliekamas didelis organizacinis darbas,<br />
kada ir gaunamos tikrosios gyvenimo pamokos.<br />
Asmenybei ugdyti maža yra<br />
pamokslinių pamokymų,<br />
maža keletos patarimų o<br />
reikia ir tam tikros aplinkos,<br />
tam tikros bendruomenės, kurioje<br />
galėtų bręsti būsimosios<br />
asmenybės sąmonė.<br />
V. Augustauskas<br />
Žaidžiant estafečių žaidimus kiekvieno komandos nario indėlis labai svarbus<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 91
Mokinių savivalda – labai svarbi pilietinių, jaunimo politikos formavimo, atstovavimo<br />
mokiniams įgūdžių mokykla. Būtent šioje veikloje mokiniai pritaiko<br />
praktikoje įgytas žinias. Organizuojant sveikatinimo, <strong>sporto</strong> renginius mokiniai<br />
turi progą veikti kaip mokyklos bendruomenės lygiaverčiai partneriai, bendraudami<br />
ir bendradarbiaudami, planuodami ir tardamiesi su bendraamžiais, mokytojais<br />
ir tėvais. Vykdant <strong>sporto</strong> renginius, formuojant ir rengiant komandas varžyboms<br />
ugdoma pagarba kitam žmogui, pasitikėjimas komandos draugu, partneriu, bendradarbiavimo<br />
ir bendravimo, atsakomybės, pasitikėjimo savimi, kilnaus elgesio,<br />
garbingo rungtyniavimo įgūdžiai. Mokyklos gyvenimas iš esmės yra mokinių<br />
pilietinės kultūros, demokratijos puoselėjimo židinys, t. y. čia ir prasideda tikrasis<br />
gyvenimas. Ir labai svarbu, kad kuo daugiau mokinių semtųsi gyvenimiškos<br />
patirties čia, o ne gatvėje. Nereikėtų šios veiklos vertinti kaip savaime suprantamos<br />
ir nelabai svarbios, bet reikėtų su mokiniais kuo daugiau kalbėtis, diskutuoti,<br />
nepamiršti pakviesti kiekvieną mokinį joje dalyvauti ir rasti būdus juos įtikinti<br />
šios veiklos išskirtine verte ir nauda norint išbandyti, patikrinti save, išmokti<br />
įsivertinti ir priimti bendraamžių ir suaugusiųjų kritiką, vertinimus.<br />
Išnyko sienos tarp gyvenimo ir mokyklos. Lietuvoje neretai susiduria<br />
konkurencijos propagavimas ir solidarumas, racionalumas ir tarptautiškumas,<br />
tradiciškumas ir naujoviškumas, lokalumas ir globalumas. Aktualūs yra identiteto<br />
išsaugojimo bei atvirumo klausimai. Svarbu, kad mokiniai susivoktų šiuose<br />
procesuose, ir gerai būtų, kad per praktinę veiklą. Yra nemažas atotrūkis tarp<br />
deklaruojamos švietimo ideologijos ir realybės. Kartais paminama tėvų teisė būti<br />
ugdymo proceso dalyviais, mokyklos strateginiai dokumentai neretai parengiami<br />
be bendruomenės, nepaisant reglamentuojančių dokumentų reikalavimų.<br />
Kad pasikeistų švietimo būklė pirmiausia turėtų pasikeisti mokytojas. Jis turėtų<br />
keistis, tobulėti, nes to reikalauja pasikeitę visuomenės, kuri ir pati smarkiai<br />
keičiasi, poreikiai. Mokytojas ugdo mokinio asmenybę, kuri ir turės gyventi šioje<br />
besikeičiančioje visuomenėje, todėl mokytojas negali nesikeisti. Šiuolaikiškas<br />
mokytojas privalo pats rūpintis savo kvalifikacija ir kompetencija, ieškoti<br />
naujausių žinių, domėtis kolegų patirtimi ir dalintis savąja, nes tik diskutuojant,<br />
keičiantis nuomonėmis kyla naujų idėjų, gimsta puikių sumanymų ir projektų.<br />
Kiekvienas kūno kultūros mokytojas turėtų žinoti, kokios yra pagrindinės<br />
švietimo plėtros tendencijos pasaulyje, kokie šiuo metu yra svarbiausi švietimo<br />
plėtros prioritetai.<br />
Mokinių vertinimas per egzaminus yra gana vienpusiškas (vertinamos<br />
žinios) ir nesuteikia išsamios <strong>informacijos</strong>, kokį jauną žmogų mokykla išleidžia į<br />
gyvenimą. Reikėtų aptarti ir keisti mokinių vertinimą per baigiamuosius egzaminus.<br />
<strong>Per</strong> egzaminus nėra vertinamas mokinių moralinis, pilietinis formavimasis,<br />
jų gebėjimas dirbti grupėse, komandose, komunikavimas, kūrybiškumas, retokai<br />
vertinamas gebėjimas analizuoti duomenis, mokėjimas matyti visumą, gebėjimas<br />
sisteminti faktus, problemas, apibendrinti, daryti išvadas.<br />
Bendrojo lavinimo ugdymo turinio formavimo, įgyvendinimo, vertinimo ir<br />
atnaujinimo strategija 2006–2012 m. pažymi, kad šiuolaikinio ugdymo turinio<br />
tikslas yra pritaikyti ugdymo turinį taip, kad kiekvienas mokinys pagal savo<br />
92<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
poreikius ir išgales bręstų kaip asmenybė, ugdytųsi pilietinę ir tautinę savimonę,<br />
įgytų kompetencijų, būtinų tolesniam mokymuisi ir prasmingam, aktyviam<br />
gyvenimui šiuolaikinėje pilietinėje visuomenėje.<br />
Didelė bėda, kad švietimas, kaip ir visa <strong>Lietuvos</strong> visuomenė,<br />
nesusikūrė pilietinio dalyvavimo tradicijų, dalis visuomenės<br />
vengia dalyvauti šioje veikloje. Pilietinis ugdymas dažnai suprantamas<br />
kaip mokomasis dalykas, mokiniams perteikiamas<br />
per pamokas. Mokiniai įgyja neblogą raštingumą, demokratijos suvokimą, bet jis<br />
atsietas nuo idealų, vertybių, principų. Dalis mokinių dalyvauja <strong>Lietuvos</strong> mokinių<br />
parlamento ir kitų mokinių savivaldos organizacijų veikloje. Didžiausia bėda, kad<br />
vis dėlto didelė dalis jaunimo neįgyja dalyvavimo praktikos ir tampa apolitiška<br />
visuomenės dalimi. Kadangi jaunimas sudaro nemenką visuomenės dalį, Lietuva<br />
kaip politinė bendruomenė kol kas silpnai funkcionuoja. Šiandien visuomenėje<br />
vis labiau įsigali individualizmas, materializmas, nyksta bendruomeniškumas.<br />
Apie tautos interesus ir apie tautiškumą mūsų valstybėje pastarąjį dešimtmetį<br />
kalbėjome mažokai. Dažniau kalbėjome apie tautą kaip apie integravimosi į<br />
Europos Sąjungą subjektą. Daug kalbėjome apie pilietiškumą, kurio šiandien<br />
mums, deja, irgi labai trūksta. Tačiau pilietiškumas, atsietas nuo tautos kultūros,<br />
yra nepilnavertis. Ne visada tautiškumas suderinamas su pilietiškumu, valstybinis<br />
patriotizmas su atvirumu kitoms tautoms ir kultūroms.<br />
Pilietiškumas ir tautiškumas turėtų gražiai vienas kitą papildyti. Mokiniams<br />
privalu suprasti šias sąvokas.<br />
Šiandien kiekvienas pilietis turėtų suprasti, kad tautiškumas išreiškia žmogaus<br />
priklausymą bendruomenei, kurioje bendravimas pagrįstas dvasinėmis, idėjinėmis<br />
vertybėmis ir kuri kuriama ant amžinųjų moralės vertybių pagrindo. Pilietiškumas<br />
išreiškia priklausymą valstybei, kuriai žmogus turi įsipareigojimų, o ši – jam.<br />
Valstybėje derinamos socialinės normos, išlaikoma pusiausvyra tarp piliečių teisių<br />
ir pareigų. Pažeidus šią pusiausvyrą, o tokių pavyzdžių apstu, visuomenėje atsiranda<br />
susvetimėjimas, nepasitikėjimas valstybe, pilietis jaučiasi nesaugus, nesvarbus,<br />
nebrangintinas, silpnėja visuomenės bendruomeniškumas, mažiau tikima<br />
bendrais tikslais, vyksta visuomenės susiskaldymas.<br />
Gyvenimo tempas greitėja, ima dominuoti daiktų kultas.<br />
Bendruomeniškumo idėją ypač griauna korupcija, veidmainystė,<br />
apgaulė. Jaunimas labai gerai jaučia ir mato gražių žodžių ir<br />
veiksmų, poelgių neatitikimą. Tada prasideda moralės normų<br />
degradacija.<br />
Didelį susirūpinimą kelia jaunosios kartos tautinės savimonės<br />
ir patriotizmo mažėjimas, ji nebenori pripažinti socialinės tvarkos<br />
nuostatų, nepuoselėja tautinės savimonės ir tautiškumo.<br />
Vis labiau įsigali vartotojiška kultūra. Iš Vakarų plūsta didžiuliai<br />
<strong>informacijos</strong> srautai, susiduriama su daugelio tautų kultūromis,<br />
susimaišo tautų gyvenimo būdai ir vertybių suvokimas.<br />
Visuomeninių bei tautinių<br />
vertybių iškėlimas sustiprina<br />
tautinio auklėjimo vyksmą.<br />
V. Augustauskas<br />
Ydos ir blogi įpročiai<br />
jaunimo atsinešamos į<br />
mokyklą. Bet mokykla ir visas<br />
auklėjamasis joje darbas yra<br />
tam, kad nustelbtų blogumus,<br />
kad diegtų gražius įpročius<br />
– bloga naikintų geru.<br />
Tada ji bus auklėjamoji<br />
mokykla.<br />
V. Augustauskas<br />
Norėdami išlikti globalizuotame pasaulyje su savitu veidu ir būti gerbiami kitų,<br />
turėtume pasipriešinti kosmopolitinei bangai, kuri neša pilietiškumą be tautiškumo,<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 93
materialumą be dvasingumo. Daug yra mėgdžiojama, nebranginamas tautiškumas,<br />
kuris yra valstybės tęstinumo ir savito indėlio į civilizaciją garantas.<br />
Iš pasaulio plūsta daug postmodernizmo šlamšto, kuris skverbiasi į visas<br />
gyvenimo sritis, į šeimą ir į mažiausiai apsaugotas vaikų ir paauglių širdis. Atsiranda<br />
puiki dirva tarpti amoralumui, nusikalstamumui, socialinei netvarkai.<br />
Paaugliai ir jaunimas siekia būti panašūs į pasaulio piliečius ir pamažu pradeda<br />
nebejausti dvasinių ryšių, moralinių įsipareigojimų savo Tėvynei, mažėja lietuvių<br />
atsparumas masinės kultūros iš Vakarų skverbimuisi, nebepaisoma visuomenėje<br />
priimtų elgesio normų.<br />
Tautos patirtis ir tradicijos buvo perduodamos iš kartos į kartą per kaimo<br />
bendruomenę, šeimą, bažnyčią. Kaimas garsėjo humaniškais santykiais, senomis<br />
tradicijomis, dvasingumu ir dorove. Kur visa tai? Šiandien kaimuose – nesaugu,<br />
jie gerokai ištuštėję, kai kur apmiręs kaimo bendruomenės kultūrinis gyvenimas.<br />
Išaugo karta, kuri nežino savo protėvių tradicijų, nesuvokia jų vertės savo gyvenime.<br />
Neretai pastebimas prastas jaunimo estetinis raštingumas, užmirštama tradicinė<br />
etika, žmonių tarpusavio santykių principai. Todėl šiandien iškyla uždavinys – stiprinti<br />
jaunimo imunitetą agresyviai, komercinei, svetimai, masinei kultūrai. Viena<br />
veiksmingiausių priemonių – sudominti jaunimą kūno kultūra, sportu.<br />
Žmogų puošia jo darbai. O kaip jaunimui perimti tautos tradicijas? Kaimuose<br />
mažai jaunimo, plinta alkoholizmas, narkomanija, trūksta įdomių, prasmingų<br />
renginių. Reikėtų atgaivinti bendruomeniškumo idėją, ypač nedideliuose miesteliuose,<br />
kaimuose, kur prasta ekonominė ir demografinė situacija. Džiugu, kad<br />
ėmė stiprėti kaimo bendruomenės, atsigręžiama į žmogų, jo poreikius. Miestų ir<br />
rajonų savivaldybės, seniūnijos priima pozityvų sprendimą: steigti etatus specia-<br />
Ir po pamokų daug įdomių fizinio aktyvumo galimybių<br />
94<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
listams, kurių pareiga – telkti bendruomenę sveikai gyvensenai, prasmingam laisvalaikiui,<br />
fiziniam aktyvumui, etninių kalendorinių švenčių sugrąžinimui į viešąjį<br />
gyvenimą. <strong>Per</strong> šventes, kuriose sukoncentruotas krašto ir jo regionų savitumas,<br />
unikalumas, pastovumas, galima paveikti šiandieninį jaunimą.<br />
Ateina ir naujos šventės, bet jos labiau deklaratyvios, išorinio,<br />
žaidybinio, paviršutiniško pobūdžio. Saviraiška per senąsias<br />
šventes turi gilesnius pamatus. Tik reikėtų paieškoti naujesnių<br />
renginių formų, organizuojant jas pasitelkti daugiau paauglių ir<br />
jaunimo, labiau įsiklausyti į jų nuomonę, siūlymus, nereikėtų<br />
primesti senokų, pabodusių švenčių ir renginių scenarijų,<br />
daugiau leisti pasireikšti mokiniams, jaunimui. Ši puiki iniciatyva<br />
turėtų plėstis, ją reikėtų plačiau viešinti ir remti.<br />
Kūno kultūros mokytojai gali labai daug nuveikti ugdant visavertį jauną žmogų.<br />
Kas, jei ne jie, yra labai arti mokinių, yra jiems labai savi. Mokiniai mėgsta sportą.<br />
Varžybos, pratybos yra labai patraukli ir įvairi veikla. Mokytojas, kuris geba būti<br />
šalia, kai laimima, kai rieda karčios pralaimėjimo ašaros, yra labai arti. Jam neretai<br />
patikimos slapčiausios viltys ir lūkesčiai. Tik šitas situacijas reikėtų tinkamai panaudoti.<br />
Ne visi moka kalbėti paprastai, suprantamai, įtaigiai, patraukliai, ne visi mokytojai<br />
yra charizmatiškos, komunikabilios asmenybės. Tačiau kalbant nuoširdžiai,<br />
gerai pažįstant mokinį, galima priartėti prie tos dviejų ugdymo partnerių bendravimo<br />
ribos, už kurios yra beribis pasitikėjimas vyresniu žmogumi, patarėju, pagalbininku,<br />
skatintoju, vilties teikėju. Reikėtų pasitelkti ir humorą – jis dažnai gelbsti<br />
kritinėmis ar, atrodo, beviltiškomis situacijomis. Gyvenimas visus mus patikrina<br />
pagal amžinąsias ir laikinąsias vertybes. Pats nuostabiausias ir paslaptingiausias<br />
jausmas mokytojui – jaustis esančiam šalia mokinio ir atiduoti jam viską, ką turi<br />
geriausią. Mokinys ima mokytoju tikėti, tiki, kad jis jam svarbus, unikalus. Tačiau<br />
svarbu, ką pedagogas turi savyje, kokie jo dvasiniai turtai, ar nori jais dalytis su<br />
kitais. Svarbus ir siekis pažinti savo ugdytinį ir tapti jam kompetentingu pagalbininku<br />
pilname iššūkių šiandieniniame gyvenime.<br />
Sėkmę lemia ir kūno kultūros mokytojo gebėjimas burti mokyklos ir vietos<br />
bendruomenes darniai sportinei veiklai. Be kitų dalykų mokytojų, be tėvų pritarimo,<br />
palaikymo ir pagalbos rimti planai, projektai ir kiti darbai sunkiai padaromi<br />
ir teikia daug mažiau pasitenkinimo.<br />
Šeima, tėvai, mokytojai turėtų padėti suvokti tautiškumą kaip pilietinį elgesį<br />
Lietuvoje. Tai nėra taip paprasta. Globalizacija niveliuoja kultūras, žmonių<br />
elgseną. Mes pasirinkome būti su Vakarų civilizacija ir ją kurti. Lietuva iš tiesų<br />
turi nemažai vertingų dalykų, ką gali padovanoti Europai. Apie tai patys turime<br />
pranešti Europai ir pasauliui, nes tik taip gali išlikti tautos kultūros paveldas.<br />
Todėl reikėtų ieškoti kultūros mainų partnerių ir pirmiausia tarp tų, kurie nori<br />
išsaugoti savo veidą (identitetą). Tokių mainų būdu pristatoma savosios šalies<br />
kultūra ir susipažįstama su kitų Europos šalių kultūra. Mokiniai susipažįsta su<br />
kitokiais žmonių santykiais ir gyvenimo būdu, varžosi <strong>sporto</strong> aikštelėse, mokosi<br />
naujų žaidimų ir laisvalaikio formų, gilina užsienio kalbos įgūdžius, dalyvauja<br />
įvairiuose konkursuose, kur gali pademonstruoti savo įvairiapuses žinias<br />
Labiausiai pagrįsti<br />
apibrėžimai – homo ludens<br />
(žaidžiantis žmogus) ir<br />
homo faber (dirbantis<br />
žmogus). Nes iš esmės<br />
žmonių veiksmai ir tėra du<br />
– darbas ir žaismas.<br />
Tėvas Stanislovas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 95
ir talentą. Šią veiklą sėkmingai vykdo nemažai šalies mokyklų bendruomenių<br />
dalyvaudamos tarptautiniuose projektuose.<br />
Seniai praėjo tie laikai, kai Lietuva buvo žinoma kaip rūpintojėlių, rūtų<br />
darželių ir geltonkasių mergelių kraštas. Skleisti žinias apie šiandieninę Lietuvą<br />
turėtų kuo platesnis visuomenės sluoksnis – politikai, menininkai ir, žinoma,<br />
sportininkai, kurie yra puikiausi mūsų tautos ambasadoriai. Todėl jau mokykloje<br />
sportininkai turėtų išmokti pristatyti savo sportinę veiklą, rezultatus, diskutuoti,<br />
pareikšti savo nuomonę mokinių <strong>sporto</strong> klausimais, duoti interviu, mokėti<br />
pristatyti savo gimtąjį miestą, rajoną ir šalį lietuvių ir viena ar keliomis užsienio<br />
kalbomis. Tačiau tie žmonės turėtų būti charizmatiškos asmenybės, jų darbai,<br />
gyvenimo būdas neturėtų skirtis nuo žodžių. <strong>Lietuvos</strong> sportininkai Stepas Butautas,<br />
Algirdas Šocikas, Stanislovas Stonkus, Danas Pozniakas, Angelė Rupšienė,<br />
Modestas Paulauskas, Kazys Petkevičius, Lina Kačiušytė, Justinas Lagunavičius,<br />
Vida Vencienė, Romas Ubartas, Artūras Kasputis, Valdemaras Novickis, Gintaras<br />
Umaras, Algimantas Šalna, Robertas Žulpa, Remigijus Valiulis, Vida Beselienė,<br />
Aldona Česaitytė-Nėnėnienė, Sigita Mažeikaitė ir daug kitų dar ir šiandien gyvi<br />
ne vieno vyresnio lietuvio atmintyje. Tačiau jie šiandien nepelnytai neminimi ir<br />
dabartinis jaunimas kai kurių iš jų net nežino. Išimtį sudaro krepšininkai, kurių<br />
ne vieną dešimtį gali išvardyti beveik kiekvienas nors šiek tiek besidomintis sportu<br />
pilietis ir kuriuos dažnai matome televizorių ekranuose, o reklamos reikšmės<br />
neįmanoma pervertinti. Europoje ir pasaulyje gerai žinomi charizmatiškieji<br />
Arvydas Sabonis, Virgilijus Alekna. Jie yra puikus pavyzdys jaunajai kartai ir<br />
puikūs tautinės idėjos nešėjai. Tokių asmenybių Lietuvoje yra nemažai. Tačiau jie<br />
dažniausiai yra kuklūs, sportininko karjeros amžius trumpas ir jie greitai dingsta<br />
Orientavimosi <strong>sporto</strong> varžybos – ne tik fizinis aktyvumas, bet ir aplinkos, gamtos pažinimas<br />
96<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
iš žurnalų ir laikraščių puslapių. Laikraščiai ir žurnalai mirgėte mirga verslininkų,<br />
politikų, direktorių ir direktorienių atvaizdais ir gyvenimo aprašymais. Tai yra<br />
taip neteisinga. Kartais atrodo, jei tu nesi prakutęs verslininkas, bankininkas, tai<br />
jau kaip ir menkas žmogus. Tokiai mažai šaliai kaip Lietuva kiekvienas pilietis<br />
yra didžiulė vertybė. Išvardytieji sportininkai garsino Lietuvą dar tais laikais,<br />
kai Lietuva buvo už geležinės uždangos. Jie ir jų pergalės, garbingas gyvenimo<br />
būdas nusipelnė daug didesnės pagarbos už vienadienių žvaigždučių nuotykius<br />
ir skyrybų skandalus. Kodėl taip nutiko? Gal todėl, kad plečiantis vartotojiškos<br />
kultūros antplūdžiui darosi nebesvarbi tautos garbė, jos istorija ir žmonės, savo<br />
gyvenimu ir darbais garsinantys mūsų šalį.<br />
Šiandien dažnam jaunam žmogui pagrindiniu tikslu tampa<br />
noras greitai „gerai gyventi“, būti „šiuolaikiškam“. Pinigai<br />
Lietuvoje jau ima užgožti „sveiką protą“. Reklamai reikia<br />
didelių pinigų, o masinis ir ypač mokinių sportas jų neturi.<br />
Nė vienas iš tų, kuriuos į<br />
aukštas viršūnes iškėlė turtai<br />
ar pareigybės, nėra didis.<br />
Seneka<br />
Teisėtą pasipiktinimą kelia gydytojai, kurie, užuot propagavę sveiką gyvenseną,<br />
kiekvienoje televizijos sveikatos laidoje reklamuoja vaistus. Jie nesiūlo nepersivalgyti,<br />
judėti, nesiūlo kineziterapijos priemonių, neorganizuoja susitikimų su<br />
žmonėmis, išsigydžiusiais be vaistų, sveikai gyvenančiais, bet labai aktyviai talkina<br />
farmacininkams, didinantiems savo pelnus. Žmogus turi teisę rinktis – sveikai<br />
gyventi ar gerti vaistus. Tačiau kodėl gydytojai, pamiršę Hipokrato priesaiką,<br />
vengia ligų profilaktikos, sveikatos stiprinimo ir jos išsaugojimo temų? Ko gali<br />
išmokti imlūs paaugliai ir jaunimas iš tokių laidų? Jie neteisingai gali prieiti prie<br />
išvados – esu jaunas, sveikas, senatvė dar taip toli ir ko nerimauti, kai pasaulyje<br />
tiek daug gerų vaistų, kurie pagelbės, jei turėsi pinigų. Tose pačiose laidose ir<br />
vaizdajuostėse greta vaistų kaip prevencinę alternatyvą reikėtų reklamuoti sveiką<br />
gyvenimo būdą, jei svarbi piliečių sveikatos būklė. Natūraliai kyla klausimas: nejaugi<br />
ne ligų profilaktika, sveika gyvensena, o vaistai yra svarbiausia sveikatos<br />
stiprinimo ir išsaugojimo priemonė?<br />
Ne nuodėmė norėti gerai gyventi, bet svarbu, kokiomis vertybinėmis nuostatomis<br />
pagrįstas tavasis gyvenimo būdas ir kas slepiasi po sąvoka „gerai gyventi“.<br />
Laisva ir nepriklausoma tapusioje Lietuvoje, matyt, dalis piliečių nebežino, ką<br />
su ta laisve daryti. Dalis toliau dirba mokyklose, darželiuose, ligoninėse ir kitose<br />
institucijose atlikdami savo pareigą ir neieškodami lengvesnių kelių ir didesnio<br />
uždarbio. Kita dalis – metėsi į verslą. Dalis visuomenės vertybines nuostatas, tautos<br />
savimonę, kultūros paveldą kuriam laikui atidėjo į šalį. Visuomenė pasidalijo<br />
į sluoksnius. Matyt, tik istorija padės suvokti ateities kartoms, kiek daug padarė<br />
žmonės mokyklose ir toliau dirbdami savo mėgstamą darbą, įgyvendindami savo<br />
gyvenimo profesinį pasirinkimą. Taip, mokytojai turi keistis, tobulėti. Tačiau,<br />
kad ir kiek visuomenė kritikuotų pedagogus, negalima užmiršti, kad ir jų pastangomis<br />
šalyje šiandien yra tiek daug protingų, talentingų, veiklių ir dorų piliečių.<br />
Į talką olimpizmo idėjos, olimpizmo dvasia. Kūno kultūros, <strong>sporto</strong>, švietimo specialistai<br />
neliko pasyvūs šių pokyčių stebėtojai. Puikiai suvokdami didelę kūno kultūros,<br />
pasaulinio olimpinio sąjūdžio, skelbiančio humanistines idėjas, įtaką asmenybės ugdymui,<br />
2002 metais parengė Vaikų ir jaunimo olimpinio ugdymo programą.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 97
Nė viena tauta negali<br />
suklestėti, kol nesuvokia,<br />
kad arti lauką taip pat<br />
garbinga, kaip ir rašyti<br />
poemą.<br />
B. T. Vašingtonas<br />
2000 m. birželio 15 d. <strong>Lietuvos</strong> Respublikos švietimo ir mokslo<br />
ministerija, <strong>Lietuvos</strong> tautinis olimpinis komitetas ir <strong>Lietuvos</strong><br />
olimpinė akademija pasirašė sutartį, pagal kurią šalys įsipareigojo<br />
skleisti olimpinio sąjūdžio idėjas, organizuoti olimpinius<br />
renginius, diegti įpročius garbingai kovoti su varžovais, kilniai<br />
elgtis. 2002 m. buvo parengtas projektas „Vaikų ir jaunimo<br />
olimpinis ugdymas šalies mokyklose”, eksperimentinė programa<br />
„Integruojanti vaikų ir jaunimo olimpinio ugdymo programa“, išleista<br />
S. Stonkaus chrestomatija mokiniams „Olimpija“ (2002). Buvo organizuojami<br />
seminarai, mokykloms dalijama metodinė literatūra, padaugėjo bendrojo<br />
lavinimo mokyklų, skleidžiančių olimpizmo, kaip gyvenimo filosofijos, idėją<br />
Jaunystė – žydėjimų metas,<br />
gyvenimo pavasaris.<br />
Jei nori rudenį gauti gerą<br />
vaisių, neskink pavasario<br />
žiedų pinti savo vainikui.<br />
J. Grušas<br />
ir vykdančių mokyklų olimpines žaidynes, į kurias kviečiami<br />
<strong>Lietuvos</strong> olimpiečiai, žymūs šalies sportininkai. Žymiausieji<br />
šalies sportininkai, olimpiniai čempionai susitikimuose su mokiniais<br />
pasakojo, kaip jie sunkiai dirbo, kol užkopė į <strong>sporto</strong><br />
olimpą, koks turi būti sportininkas, atstovaujantis savo šaliai.<br />
Mokinių akys spindėjo tokiu pasididžiavimu, kai juos sveikino<br />
ir apdovanojimus įteikė olimpinės čempionės Lina Kačiušytė<br />
arba Vida Vencienė. Buvo sugraudintas ir maloniai nustebintas dukart pasaulio<br />
ir olimpinis čempionas Virgilijus Alekna, kai mokiniai padovanojo jo garbei<br />
sukurtą eilėraštį. Tokios akimirkos vertingesnės už visą ciklą paskaitų. Bendradarbiaujant<br />
Švietimo ir mokslo ministerijos, Kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> departamento<br />
prie <strong>Lietuvos</strong> Respublikos Vyriausybės, <strong>Lietuvos</strong> tautinio olimpinio komiteto,<br />
<strong>Lietuvos</strong> moksleivių kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> centro, Pedagogų profesinės raidos<br />
centro institucijoms buvo organizuojami mokinių piešinių, rašinių sportine ir<br />
olimpine tematika konkursai, konkursas „Sportas ir aplinka“ <strong>Lietuvos</strong> Respublikos<br />
Prezidento taurei laimėti.<br />
Patirtį, kaip sėkmingai olimpinį ugdymą galima integruoti į bendrojo ugdymo<br />
turinį, skleidė Radviliškio Lizdeikos, Ignalinos rajono, Vilniaus Žvėryno gimnazijų,<br />
Širvintų rajono „Atžalyno“ pagrindinė, Kauno S. Nėries, Panevėžio „Vyturio“, Kretingos<br />
Marijono Daujoto ir kitų vidurinių mokyklų bendruomenės. Eksperimente<br />
dalyvavusių mokyklų geroji patirtis apibendrinta metodiniame leidinyje „Vaikų ir<br />
jaunimo olimpinio ugdymo gairės“. Viena didžiausių šio projekto vertybių yra ta,<br />
kad projekto įgyvendinimui susibūrė ištisos mokyklų bendruomenės. Svarbūs ir<br />
taiklūs vieno projekto dalyvio – Radviliškio Lizdeikos gimnazijos IV klasės mokinio<br />
Simo Rutkausko žodžiai: „...Jaunatviškos sielos, troškimų ir neteisybės skausmų<br />
neaptemdytos akys mato olimpinę idėją taip, kaip norėjo senovės graikai – perteikti<br />
olimpinę dvasią ir pagrindines vertybes: universalumą, tobulumo siekį, taiką<br />
ir atvirumą. Mokiniai – <strong>Lietuvos</strong> ateitis. Mokyklos suole bręstame, stebime aplinkinius<br />
ir iš jų perimame elgesio, kultūros modelius. Nuostabu, kad esame uostas,<br />
į kurį plaukia olimpizmo laivas, kad stengiamės jį priimti išskleistomis rankomis,<br />
vėliau – uždaryti uostą, kad laivas nebeišplauktų. Pagundos visada vilioja, bet tikrosios<br />
vertybės, kurias formuojame mokykloje, tegu uždega negęstančią olimpizmo<br />
ugnį. Ne tą, kuri dega stadionuose, bet tą, kuri užsidega ir negęsta mūsų širdyse,<br />
98<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
akyse, skleisdama neblėstančią šviesą, gimdydama tikrumo jausmą.“ Norėtųsi, kad<br />
taip olimpinių idėjų integraciją į bendrojo ugdymo turinį suprastų kuo daugiau<br />
jaunųjų šalies piliečių.<br />
Remiantis 2005 m. birželio 2 d. pasirašyta bendradarbiavimo sutartimi tarp<br />
<strong>Lietuvos</strong> Respublikos švietimo ir mokslo ministerijos, Kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> departamento<br />
prie <strong>Lietuvos</strong> Respublikos Vyriausybės, <strong>Lietuvos</strong> tautinio olimpinio<br />
komiteto ir <strong>Lietuvos</strong> olimpinės akademijos nutarta tęsti eksperimentą <strong>Lietuvos</strong><br />
mokyklose „Vaikų ir jaunimo olimpinis ugdymas šalies mokyklose 2006–2010<br />
metais”. Norą dalyvauti tęstiniame Vaikų ir jaunimo olimpinio ugdymo projekte<br />
pareiškė per 170 šalies mokyklų. Praktinis prisilietimas prie amžinųjų kilnumo,<br />
garbingumo, humanizmo vertybių, pasididžiavimas ir didelė atsakomybė, kad atstovauji<br />
savo mokyklai, šaliai, kad esi <strong>Lietuvos</strong> <strong>sporto</strong> bendruomenės, olimpinio<br />
sąjūdžio narys, kiekvienam mokiniui sportininkui leidžia pasijusti pilnaverčiu<br />
visuomenės nariu.<br />
Tėvynė mūsų namai. Svarbiausia sritis išlieka švietimas. Tautinis<br />
tapatumas yra kuriamas švietimo ir kultūros priemonėmis<br />
bei formomis. Deja, ilgokai buvo skiriama nepakankamai<br />
dėmesio tautiškumo ugdymui mokyklose. Kiekvienas visuomenėje gerbiamas,<br />
žinomas žmogus turėtų didinti tautinės kultūros įtaką, priminti, pristatyti Europai<br />
ir pasauliui nedidelę, bet savitą, įdomią, turinčią nuostabią gamtą, švarius<br />
ežerus Lietuvą su jos šimtmečiais kurta tautos istorija, dvasiniu ir kultūriniu<br />
paveldu. To reikia, kad šimtmečiais tęstos kovos dėl <strong>Lietuvos</strong> valstybės, kalbos ir<br />
kultūros neprarastų prasmės ir kilnumo.<br />
Tačiau kodėl, taip ilgai kovoję už nepriklausomybę, prarandame tikėjimą savimi,<br />
valstybe ir vienybe atkuriamajam darbui? Didžiuotis savo tauta mokė visi<br />
didieji <strong>Lietuvos</strong> poetai, rašytojai, filosofai. Kas atsitiko?<br />
Kodėl šiandieninės visuomenės vienu pagrindinių bruožų tapo dvasinių<br />
vertybių, šeimos institucijos nuvertinimas, o į pirmąją vietą iškilo ekonominės,<br />
socialinės, finansinės, verslo nuostatos? Stiprioji tautos pusė –<br />
vertybinės nuostatos visada buvo švietimą reglamentuojančiuose<br />
dokumentuose: Bendrosiose programose, išsilavinimo standartuose,<br />
o praktiniame gyvenime viena visuomenės dalis jų visai<br />
Kai visi tik apie savo naudą<br />
mąsto, šalis pavojuje.<br />
Mencijus<br />
Gerbk kiekvieno žmogaus<br />
tėvynę, o savąją mylėk.<br />
G. Keleris<br />
nepaisė, o kita dalis – smerkė, bet griežtai ir reikliai nepasipriešino dorovinių<br />
principų nuvertėjimui. Padėkos žodžiai čia turėtų nuskambėti žiniasklaidai, kuri<br />
bent atskleidė dorovės principų nuvertėjimo faktus. Tačiau kodėl nusikalstamai<br />
tylėjo ir buvo tokios neveiklios teisinės institucijos, kai taip akivaizdžiai buvo<br />
griaunami visuomenės dorovės pamatai? Šiandien joms tenka didelė atsakomybės<br />
dalis už dabartinį jaunimo požiūrį į moralės ir dorovės principus, į teisingumą<br />
ir padorumą, atsakomybę už nusikalstamą veiklą, į pareigas savo valstybei ir<br />
bendrapiliečiams. Sena tiesa: „nebaudžiamumas gimdo nusikalstamumą“, aktuali<br />
ir šiandien.<br />
Matome abejingumą tautinei savimonei, yra suplakamos patriotizmo ir<br />
pilietiškumo sąvokos. Norint tapti pasaulio piliečiu, kuris gerbia kitų tautų<br />
papročius ir tradicijas, pirmiausia reikia išmokti didžiuotis savo tauta, gerbti savo<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 99
tautos tradicijas. Ugdant pilietiškumą ir tautiškumą tarpukario Lietuvoje svarbiausias<br />
vaidmuo teko mokyklai. Knygnešių, mokytojų, kunigų, šviesuolių dėka buvo<br />
palaikoma ir puoselėjama tautinė savimonė, meilė Tėvynei, išsaugota gimtoji kalba.<br />
Netiesa, kad tarptautiniai žodžiai, pasiskolinti iš kitų kalbų, suartina skirtingų tautų<br />
kultūras. Svetimžodžių vartojimas kelia grėsmę turtingai lietuvių kalbai. Kalboje<br />
gyvena tautos kultūra, ji yra stipriausias tautinės bendruomenės ryšys. Didelę žalą<br />
daro televizijos laidos, kuriose neretai tiesiog mėgaujamasi lietuvių kalbos darkymu.<br />
Nemažą indėlį į gimtosios kalbos puoselėjimą gali įnešti ir kūno kultūros<br />
mokytojai. Mokiniams renkantis komandos pavadinimą jie turi puikią progą patarti<br />
vaikams pagerbti <strong>Lietuvos</strong> istoriją, jos kultūrą. Reikia panaudoti menkiausią<br />
galimybę mokyti vaikus didžiuotis savo šalimi, bendrapiliečių laimėjimais. Gal tada<br />
varžybų rezultatų suvestinės lentelės rečiau mirgės užsienio komandų pavadinimais,<br />
svetimžodžiais ar tiesiog žargonu. Skaudu, bet reikia pripažinti, kad mokiniai labai<br />
nenoriai renkasi, atrodytų, kiekvienam lietuviui tokius artimus ir brangius tautos<br />
istorijai žodžius savo komandų, renginių, projektų pavadinimams, tiek daug kopijuoja,<br />
beždžioniauja. <strong>Per</strong> kūno kultūros pamokas mokytojas turėtų visada kalbėti<br />
taisyklinga, aiškia, vaizdinga kalba, nevartoti svetimžodžių, žargono, netikslių kūno<br />
kultūros ir <strong>sporto</strong> terminų ir to paties reikalauti iš mokinių.<br />
Skaitydami autorius, kurie<br />
gražiai rašo, įprantame<br />
gražiai kalbėti.<br />
Volteras<br />
Labai daug priekaištų norisi pareikšti ir <strong>sporto</strong> komentatoriams.<br />
Jie turėtų platinti taisyklingą <strong>sporto</strong> terminiją, populiarinti<br />
gimtąją kalbą. Tačiau kartais atrodo, kad komentuojamas<br />
laivų mūšis, nes terminai ir sąvokos artimesnės jūreiviams nei<br />
<strong>sporto</strong> aistruoliams, žiūrintiems krepšinio rungtynes. Neretai<br />
komentatorių žodynas labai skurdus, pateikiama mažokai <strong>informacijos</strong> apie žaidėjus<br />
ir trenerius, kartais tiesiog trūksta komentuojamos <strong>sporto</strong> šakos elementaraus suvokimo.<br />
Didžiausią įtaką žmogui daro ne nuogi istorijos faktai, o literatūros, meno<br />
kūriniai istorine tematika, žinomų, iškilių menininkų, sportininkų gyvenimo<br />
pavyzdžiai. Jaunas žmogus nori turėti savo idealą, būti panašus į jį. Neretai tautinis<br />
tapatumas (imunitetas nutautėjimui) prarandamas dėl to, kad gimtąja kalba,<br />
nevartodami svetimžodžių, nebepajėgiame reikšti savo minčių, nes prastai ją mokame.<br />
<strong>Per</strong> pamokas dažniausiai kalba tik mokytojai, o mokiniai atsakinėja raštu<br />
(testai, atsakymai į klausimus ir pan.), jiems per mažai suteikiama progų pareikšti<br />
savo nuomonę, kalbėti, apibendrinti, daryti savo išvadas, priimti sprendimus.<br />
Įrengdami <strong>sporto</strong> stendus, organizuodami laikraščių, skrajučių, plakatų konkursus,<br />
leidybą kūno kultūros mokytojai turėtų glaudžiau bendradarbiauti su lietuvių<br />
kalbos ir literatūros, dailės, informacinių technologijų mokytojais ir ypač mokiniais.<br />
Kiekvienoje mokykloje yra labai daug talentingų, kūrybingų, aktyvių mokinių.<br />
Mokiniai dažnai geriau už mokytojus išmano informacines technologijas. Tik reikia<br />
kreiptis į juos, pasiūlyti idėją, mintį, o jau jie ją išplėtos ir įgyvendins, parodys daug<br />
kūrybiškumo ir išradingumo, pasiaukojimo, darbštumo. Mokinių raštingumo, estetinio<br />
skonio, grožio pojūčio lavinimas yra visos mokyklos bendruomenės reikalas.<br />
Mokyklose, kur aktyvi, darniai dirbanti mokyklos bendruomenė, plakatai, stendai,<br />
nuotraukos ne tik teikia informaciją, bet puošia mokyklą, lavina mokinių estetinį<br />
100<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
skonį, ugdo mokinių pasitikėjimą savimi, skatina dalyvauti mokyklos visuomeniniame<br />
gyvenime. Tokiu puikiu pavyzdžiu galima laikyti Kauno S. Nėries vidurinės,<br />
Širvintų „Atžalyno“ pagrindinės mokyklos sportinių rezultatų, <strong>informacijos</strong> stendus,<br />
geriausių mokyklos mokinių ir sportininkų nuotraukų ekspozicijas. Visa tai<br />
Nesitikėk laimės gyvenime, jei<br />
esi nuliūdinęs savo motiną.<br />
E. de Amičis<br />
yra ne tik mokyklos savito veido dalis, bet ir didelė puošmena.<br />
Dažnai per vėlai suvokiame, kad pagrindinis žmogus mūsų<br />
gyvenime esame mes patys. Save mylėti ir gerbti reikia mokytis<br />
nuo mažens. Šiandien daugiau negu pakankamai matome abejingumo,<br />
žeminimo, kito žmogaus nuomonės ignoravimo, trūksta pareigų ir teisių<br />
balanso, pagarbos žmogui, jo išskirtinumui. Neretai visa tai vyksta mokykloje, kurioje<br />
turėtų būti gera ir saugu, įdomu, kur pedagogų gyvenimiška patirtis, kompetencija<br />
turėtų padėti pažinti save, patarti, palaikyti sunkią minutę ir padėti įgyti<br />
pasitikėjimo savimi, išmokti gyventi tarp žmonių ir įgyvendinti savo svajones.<br />
Mokiniams šiandien trūksta:<br />
• savarankiško darbo, laiko planavimo, komandinio darbo, kūrybiškumo<br />
įgūdžių;<br />
• praktinių pilietiškumo įgūdžių;<br />
• mokėjimo imtis atsakomybės;<br />
• bendravimo ir bendradarbiavimo įgūdžių;<br />
• kompetencijų, kurios lemia karjeros sėkmę ateityje.<br />
Nepakankamas žiniasklaidos, net ir valstybinės, dėmesys vaikų ir jaunimo<br />
tautiškumo ir pilietiškumo ugdymui per sportą yra tiesiog nusikalstamas. Didesnis<br />
didžiavimasis šalies mokiniais sportininkais ir jų treneriais žiniasklaidoje labai<br />
prisidėtų prie visavertės mokinio asmenybės ugdymo ir mokinių užimtumo sportu<br />
didinimo. Šią spragą tuojau užpildo kartais gana menkavertės pramoginės („šou“)<br />
laidos, paaugliai ir jaunimas iš kartais gana silpnokų dainininkų susikuria stabus,<br />
juos mėgdžioja. Mokiniai ir jaunimas nori veiklos. Duokime jiems daugiau <strong>sporto</strong><br />
laidų, skirtų mokiniams ir jaunimui, suteikime progą susipažinti su įvairiausiomis<br />
<strong>sporto</strong> šakomis. Mokinys sportininkas, kuris gerai mokosi, laisvalaikį praleidžia<br />
sportuodamas ir puikiais rezultatais garsina gimtąją šalį, ne vienam mokiniui galėtų<br />
tapti puikiu pavyzdžiu ir paskatintų laisvalaikiu užsiimti prasminga veikla, galbūt<br />
net atitrauktų nuo gatvės įtakos. Šalies televizijos (ir komercinės) turėtų atsikvošėti<br />
ir nors menkutę dalį dėmesio ir lėšų skirti mokinių <strong>sporto</strong> renginių propagavimui.<br />
Žiniasklaida daug dėmesio skiria didžiajam sportui, sportininkų žvaigždžių kontraktams,<br />
o mokiniai dažnai visa tai suvokia kaip įrodymą, kad sportuoti reikia norint<br />
tapti geru sportininku ir užsitikrinti sau ir savo šeimai materialinę gerovę. Mes taip<br />
mėgstame remtis pavyzdžiais iš Vakarų, tai pasiekime, kad kaip ir Amerikoje per<br />
mokinių varžybas salės būtų pilnutėlės, o varžybas transliuotų televizija.<br />
Tiesa, pažanga ima ryškėti. laikraščiai „Sportas“, „<strong>Lietuvos</strong> žinios“, „Kauno diena“,<br />
„Valstiečių laikraštis“, žurnalai „Švietimo naujienos“, „Kūno kultūros ir <strong>sporto</strong><br />
aktualijos“, „Olimpinė panorama“, „Lengvoji atletika“, regioniniai laikraščiai rašo<br />
apie <strong>Lietuvos</strong> mokinių olimpinio festivalio, <strong>sporto</strong> mokyklų, profesinio mokymo<br />
įstaigų ir kolegijų varžybas.<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 101
Odė sportui<br />
I. O SPORTE! Pramoga dievų, gyvybės eliksyre!<br />
Įsiveržei į sunkų mūsų darbo metą<br />
Kaip spindulys šviesus iš tų laikų,<br />
Kai žmonija dar krykštavo vaikystėj,<br />
Ir Saulės dievas, busdamas iš miego,<br />
Nurausvindavo keteras kalnų, o mišką<br />
Paversdavo žėruojančių spalvų žaismu.<br />
II. O SPORTE! Žmogui grožį tu teiki,<br />
Kaip skulptorius lipdai jo kūną kilnų,<br />
Žemoms aistroms darai jį nepavaldų<br />
Ir nuolat ruoši jį darbams didiems.<br />
Suteikęs kūnui stotą ir veiklos darnumą<br />
Bei ritmą judesių žavingą,<br />
Suvieniji tu jėgą ir grakštumą,<br />
Vikrumą žebenkšties su milžino galia.<br />
III. O SPORTE! Tavo vardas – teisingumas.<br />
Žmogus per amžių santvarkas visas<br />
Ieškojo veltui teisių ir tiesos.<br />
Tu vienas šiandien jas įkūniji.<br />
Teisėjas nepadės paaukštint šuolio,<br />
Bėgikas nenubėgs greičiau nei gali –<br />
Tik sportininko jėgos ir valia<br />
Nubrėžia jo laimėjimų ribas.<br />
IV. O SPORTE! Tu drąsos versmė!<br />
Juk niekas taip neskatin raumenų ir valios,<br />
Kaip tvirtas ryžtas nugalėti.<br />
Tikra drąsa – tai ne beprotiškas puolimas.<br />
Jinai – tikėjimas ištobulintom galiom,<br />
Sėkme lai vilias įžūlus lošėjas,<br />
O sporte pergalę privalom užsidirbt!<br />
V. O SPORTE! Tu esi šlovė!<br />
Vertingi tavo titulai ir pagyrimai,<br />
Nes jie garbingoj kovoje laimėti,<br />
Kur apgavystė ir klasta užgintos,<br />
Ir pasmerktas, paniekintas bus tas,<br />
Kas laurus pergalės pagrobti bando.<br />
102<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą
VI. O SPORTE! Džiaugsmo antplūdi gaivus!<br />
Į tavo šauksmą atsiliepia kūnas –<br />
Nušvinta akys, kraujas gyslom plūsta,<br />
Sparnuotos mintys nugali erdves,<br />
O siela išsilaisvina iš varžtų<br />
Ir mėgaujas gyvenimu tikru.<br />
VII. O SPORTE! Tu žmonijos atranka.<br />
Tu iš kartos į kartą taurini jos gentį,<br />
Silpnybių naikini paveldimas dėmes,<br />
Nes tas, kas įstabias jėgas sukaupęs,<br />
Sulaukia dar tobulesnių sūnų:<br />
Tik jie bus <strong>sporto</strong> laurais vainikuoti.<br />
VIII. O SPORTE! Tu – pasaulio pažanga,<br />
Stiprėja žmonės, mintys jų gilėja,<br />
Įpranta ištaigos atsisakyti<br />
Ir, savo galių plėsdami ribas,<br />
Sveikatą saugoti – brangiausią turtą,<br />
Juk seną išmintį patvirtinti privalom:<br />
„Laki mintis išlavintame kūne klesti“.<br />
IX. O SPORTE! Tu – pasaulyje taika!<br />
Tu jungi Žemėje tautas, kad jos<br />
Lyg seserys, nors kiekviena savaip,<br />
Jaunimą mokytų kilme didžiuotis,<br />
Bet gerbt ir vertint papročius kitų –<br />
Parodyt ir paverst jėgas – toksai<br />
Kilnus taikių varžybų tikslas!<br />
Martinas Eschbachas<br />
(Pierre de Coubertino pseudonimas vokiškajame tekste)<br />
Vertė Pranas Rimša ir Gediminas Astrauskas<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą 103
Kūno kultūros ir <strong>sporto</strong> departamentas<br />
Prie <strong>Lietuvos</strong> Respublikos Vyriausybės<br />
<strong>Per</strong> sportą – į pilietinę kultūrą<br />
Sudarytojas Stanislovas Stonkus<br />
Redaktorė Zita Šakalinienė<br />
Dizainerė Lina Juršytė<br />
Užsakymas 245<br />
Leido <strong>Lietuvos</strong> <strong>sporto</strong> <strong>informacijos</strong> <strong>centras</strong>, Žemaitės g. 6, LT-03117 Vilnius<br />
Spausdino Standartų spaustuvė, S. Dariaus ir S. Girėno 39, LT-02189 Vilnius