153 PORTRETINĖS GRAFFITI* SENŲJŲ LIETUVOS ... - Mokslo darbai
153 PORTRETINĖS GRAFFITI* SENŲJŲ LIETUVOS ... - Mokslo darbai
153 PORTRETINĖS GRAFFITI* SENŲJŲ LIETUVOS ... - Mokslo darbai
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
ISSN 0204–2061. KNYGOTYRA. 2006. 46<br />
PORTRETINËS <strong>GRAFFITI*</strong> SENØJØ <strong>LIETUVOS</strong> KNYGØ PARAÐTËSE:<br />
KÛRYBINËS IÐKROVOS MËGINANT PLUNKSNÀ<br />
DOMININKAS BURBA<br />
Vytauto Didþiojo universiteto Humanitariniø mokslø fakulteto Istorijos katedra<br />
K. Donelaièio g. 52, LT-44248 Kaunas, Lietuva<br />
El. paðtas: domininkas@centras.lt<br />
ARVYDAS PACEVIÈIUS<br />
Vilniaus universiteto Komunikacijos fakulteto Bibliotekininkystës ir informacijos mokslø institutas<br />
Universiteto g. 3, LT-01513 Vilnius, Lietuva<br />
El. paðtas: arvydas.pacevicius@kf.vu.lt<br />
Marginalijos senosiose knygose, proveniencijos ir kiti þenklai, daþnai neturintys tiesioginiø<br />
sàsajø su knygos turiniu, Lietuvos istoriografijoje jau ávardyti kaip knygø graffiti [29;<br />
33; 36]. Jie atskleidþia praëjusiø epochø mentalitetø kaità, visuomeninæ sàmonæ, pilieèiø<br />
pasàmonæ bei kasdienybæ ir yra svarbûs daugeliu aspektø – socialinës psichologijos, dokumentinës<br />
ir kultûrinës komunikacijos, menotyros. Knygotyros ir skaitymo istorijos poþiûriu<br />
ðie þenklai leidþia uþèiuopti knygø ir visuomenës sàsajas, paaiðkinti informacijos socialinæ<br />
sklaidà, geriau suprasti paslaptingà skaitymo, ne tik kaip psichologinio reiðkinio,<br />
bet ir kaip raðytinës komunikacijos tæsinio, reiðkiná. Koks platus ir sunkai klasifikuojamas<br />
bei skirtingai interpretuojamas senøjø knygos þenklø paveldas, parodë 2003 m. Vilniaus<br />
universitete ávykusi knygotyros konferencija „Knygos nuosavybës þenklai kaip knygos<br />
kultûros paveldas“ 1 . Joje, remiantis kaimynø (latviø, estø, lenkø ir kt.) tyrimø medþiaga,<br />
pasiûlyta naujø metodologiniø sprendimø, aptarti netipiðki knygos þenklai. Panaðûs tyrimai<br />
tæsiami ne tik Lietuvoje [34, 42], bet ir Estijoje 2 bei kaimyninëje Baltarusijoje [48, 49].<br />
* Straipsnyje, siekiant iðlaikyti tradicijà ir neiðkreipti aptinkamo reiðkinio prasmës, vartojamas<br />
tarptautinis „griffiti“, o ne kalbininkø Lietuvoje siûlomas „grafitø“ terminas.<br />
1<br />
Konferencijos medþiaga buvo publikuota 2004 metø „Knygotyros“ mokslo darbø 42 tome [29].<br />
2<br />
Èia ádomø tyrimà apie senøjø dokumentø graffiti viduramþiø notariato raidos kontekste neseniai<br />
pradëjo Talino miesto archyvo darbuotojas Juhan Kreem.<br />
<strong>153</strong>
Tiesa, marginaliniai pieðiniai, juolab portretinë graffiti, ðiuose tyrimuose specialiai nenagrinëti,<br />
nors siûlomoje knygø áraðø klasifikacijoje marginaliniai pieðiniai yra minimi 3 .<br />
Pastaruoju metu iðaugo dëmesys seniesiems áraðams kaip epigrafikos paminklams [25],<br />
tyrinëjami simboliai bei þenklai, kuriø prigimtis ir sklaida, be kita ko, aiðkinama ir socialinës<br />
bei kultûrinës komunikacijos poþiûriu [30]. Antai barokiniø knygø simboliø pasaulio<br />
tyrimas dar kartà parodë ypatingà Lietuvos Didþiosios Kunigaikðtystës (toliau – LDK)<br />
pilieèio laikysenà mirties akivaizdoje, jo susidvejinimà, atsitraukimà á „knygø labirintus“<br />
ir simbolinio màstymo erdves, kuriose aiðkiai matoma senøjø Lietuvos spaudiniø emblemika<br />
[30]. Kaip teisingai pastebëjo dailëtyrininkë Jolita Liðkevièienë, „ðiuolaikinis mokslas<br />
siekia ið naujo perþvelgti „neaktualias“ arba kultûros marginalijomis laikytas dailës<br />
sritis“ [30, 13]. Tà patá galima pasakyti ir apie knygotyrà, knygos ir apskritai kultûros<br />
istorijà, mëginanèias ne tik inventorinti, bet ir naujai interpretuoti kultûros paveldà.<br />
Áraðai ir pieðinukai, uþimantys tarpinæ vietà tarp nuosavybës liudijimø ir marginaliniø<br />
pastabø apie knygà, yra nagrinëjami ávairiais aspektais: tipologiniu, semantiniu, turinio<br />
[37]. Pastaruoju metu iðryðkëjo vadinamøjø maþøjø literatûros formø ir knygos þenklø<br />
sàsajos [16, 17, 40]. Jø kilmæ ir prasmæ galima paaiðkinti tik suvokus praëjusiø epochø<br />
knygos kultûros kontekstà, kuriame vaizdas (ðiuo atveju portretinë marginalija) buvo<br />
tariamo ir raðomo þodþio tæsinys. Apskritai knygose paliktus þenklus galime vertinti ir<br />
kaip „plunksnos mëginimus“ 4 , ir kaip sakralinius knygos nuosavybës paliudijimus, kuriø<br />
autoriai panorëdavo likti neþinomi, ir kaip vaizduotës, kûrybinës raiðkos liudijimà, taip<br />
pat daþniausiai anoniminá. Kitaip tariant, senieji knygos þenklai daþnai slepia simbolinæ<br />
informacijà, kurià reikia „perskaityti“, o knygose ir kituose dokumentuose paliktus netipiðkus<br />
þenklus iððifruoti. Kai kurie ið jø turi proveniencijos poþymiø ir knygotyros istoriografijoje<br />
ávardyti kaip knygos þenklø marginalijos [29, 93]. Anot J. Liðkevièienës, ðie<br />
pieðiniai, kaip socialinës komunikacijos iðraiðka, skirstytini á tris grupes: 1) savarankiðkus<br />
uþbaigtus meno kûrinius, turinèius savo kompozicijà, suteikianèius informacijos apie<br />
3<br />
Pieðiniai, portretinës iliustracijos Jurij Lavrik klasifikacijoje aptariamos 6 grupëje kartu su kitais<br />
„þaidybiniais“ áraðais, tokiais kaip: Pisaw Pisaka [a] chto Preczytaya toy Sraka [48]. J. Lavrik siûlo toká<br />
knygø áraðø apibrëþimà: Iíñêðûïöûi – ãýòà àäðó÷íûÿ íàäïiñû íà êíiãàõ, çðîáëåíûÿ Këàäàëüíiêàìi,<br />
÷ûòà÷àìi, àKòàðàìi, âûäàKöàìi, iíòðàëiãàòàðàìi öi iíøûìi àñîáàìi ir klasifikacijà: Íàäïiñû ãýòûÿ<br />
ìîæíà ïàäçÿëiöü ïàâîäëå õàðàêòàðó òýêñòàâàãà çàïiñó íà: 1) ïðàâiíåíöûéíûÿ; 2) òýêñòàâàìàðãiíàëüíûÿ;<br />
3) àêòàâûÿ i ðàäàâîäíà-ëåòàïiñíûÿ; 4) ìàëiòîKíà-ïàáîæíûÿ; 5) ëiòà-ðàòóðíûÿ,<br />
ôàëüêëîðíûÿ i ìóäðàñíûÿ; 6) çàáàKëÿëüíàãà õàðàêòàðó; 7) ã. çâ., „ïðîáû ïÿðà“.<br />
4<br />
Plunksnos mëginimais vadiname senøjø raðtininkø, skriptoriø, knygø savininkø paliktus marginalinius<br />
áraðus, pieðinius ir kitus þenklus, atliktus iðbandant naujà plunksnà, raðalà, popieriø ar pergamentà.<br />
Kaip vëliau matysime, ðie mëginimai kartais virsdavo brandþiais ir ðmaikðèiais pieðiniais ar tekstais.<br />
154
knygos savininkà; 2) ávairiausio pobûdþio papaiðymus, kurie laikytini skaitytojo impresijomis<br />
(paprastai tai primityvûs, neaiðkûs, neuþbaigti kontûriniai pieðinukai, maþiau turintys<br />
ryðio su tekstu, uþtat daug – su paèiu skaitytoju); 3) paterliojimus, papaiðymus, neturinèius<br />
nieko bendra su menine percepcija [29, 95–96]. Mokslininkë svarstë pieðiniø knygose<br />
atsiradimo problemà. Ji teigë, kad ypaè vertingi yra knygose randami áraðai ir pieðiniai,<br />
kurie teikia pirminæ ar tiesioginæ informacijà apie asmená – knygø savininkà, o neretai ir<br />
marginalinës iliustracijos autoriø 5 .<br />
Ið esmës sutinkant su tokia nuostata, ðiame straipsnyje mëginama iðplësti knygø graffiti<br />
tyrimo laukà ir aptarti þmones vaizduojanèius marginalinius pieðinius, pastaruoju<br />
metu aptiktus ne tik senuosiuose spaudiniuose, saugomuose Vilniaus universiteto (VUB),<br />
Lietuvos nacionalinës Martyno Maþvydo (LNB) ir Lietuvos mokslø akademijos (LMAB)<br />
bibliotekose, bet ir rankraðtinëse knygose bei dokumentuose, saugomuose Lietuvos valstybës<br />
istorijos archyve (LVIA), Lietuvos mokslø akademijos bibliotekos Rankraðèiø skyriuje<br />
(LMABRS) ir Vilniaus universiteto bibliotekos Rankraðèiø skyriuje (VUBRS).<br />
Nagrinëjami pieðiniai buvo surasti ávairiuose LDK XVII–XIX a. istorijos ðaltiniuose, tarp<br />
kuriø paþymëtini teismø dokumentai [5; 9; 10; 11; 12], Lietuvos Metrikos knygos [4],<br />
korespondencija [2]*. Spaudiniams atstovauja Cicerono Retorikos vadovëlis [1] ir Petro<br />
Skargos [7] bei Tomo Mlodzianovskio Pamokslai [6]. Plaèiau neaptariant ðiø dokumentø<br />
formaliuoju aspektu paþymëtina, kad dauguma jø, kitaip nei juose paliktos portretinës<br />
graffiti, buvo vieðo naudojimo 6 . Pieðiniai priskirtini (iðskyrus nr. 10, 11, 14 ir galbût 12,<br />
þr. 1 ir 2 priedus) antrajam J. Liðkevièienës nurodytam tipui: jie neturi didelës meninës<br />
vertës, taèiau tai nëra patepliojimai, beveik visuose pieðiniuose uþèiuopiamos autoriø<br />
meninës aspiracijos. Terminas portretinë graffiti straipsnyje vartojamas pramaiðiui su marginalinio<br />
portreto sàvoka ir ið esmës reiðkia, kad: 1) portretas neturëjo tiesioginiø „iliustratyviø“<br />
sàsajø su tekstu; 2) portretas rastas pagrindinio teksto paraðtëje (knygos ar dokumento<br />
antraðtiniame lape, prieðlapyje, vidinëje virðelio pusëje, tekstu neuþpildytame lauke).<br />
Akivaizdu, kad ði portretinë graffiti nebuvo skirta prezentacijai ir vieðam naudojimui. Ið<br />
viso suregistruota keturiolika marginaliniø portretø (þr. 1–2 priedus). Straipsnio tikslas<br />
5<br />
Èia dera pridurti, kad iðskiriant vertingumo kriterijus svarbus aspektas yra vaizduojamojo asmenybës,<br />
socialinio statuso ir charakterio nustatymas.<br />
* Viena seniausiø uþuominø apie Vokieèiø ordino magistro pavaldinio, galbût Hanso Survilos karikatûriná-marginaliná<br />
portretà („narysowana twarz z przedlugim nosem“) korespondencijoje siekia 1411 metus.<br />
Dëkojame Rimvydui Petrauskui uþ ðià informacijà.<br />
6<br />
Spaudiniai, kuriuose aptikti portretiniai pieðiniai, komunikaciniame lygmenyje turëjo vieðumo parametrà:<br />
mokyklose naudojama mokomoji priemonë (vadovëlis) ëjo ið rankø á rankas, pamokslø rinkiniais buvo<br />
remiamasi rengiant praneðimà tikintiesiems, – tai ne dvasinës meditacijos knyga ar maldynas.<br />
155
pragmatiðkas: paskatinti tarpdalykinæ „prieigà“ prie tyrimo problemos ir praplësti raðytinës<br />
komunikacijos ir skaitymo istorijos senojoje Lietuvoje tyrimo horizontus. Taip pat<br />
ðiuo tyrimu siekiama aptarti neskelbtus „marginalinius“ ðaltinius, átraukti juos á mokslo<br />
apyvartà ir pasiûlyti naujas knygos þenklø interpretacijas 7 .<br />
Portretinës graffiti ir vizualinio paveldo tyrimai<br />
Portretinës iliustracijos ir kompozicijos Lietuvos Didþiosios Kunigaikðtystës (LDK) ir<br />
Rusijos imperijos laikotarpio dokumentuose nëra naujiena. Antai Lietuvos Brastos–Kobrino<br />
ekonomijos knygose dar XIX a. rasti pieðiniai, vaizduojantys LDK valstieèiø darbus<br />
[20, 62]; ðiuos pieðinius neseniai „Senosios Lietuvos istorijoje“ publikavo Alfredas Bumblauskas<br />
[19, 324–325]. Tiesa, pieðiniai atlikti gana profesionaliai, skirtini iliustracijø<br />
þanrui ir su mûsø aptariamomis portretinëmis graffiti teturi formaliøjø ir semantiniø<br />
panaðumø. Rankraðtinëse LDK knygose esama marginalijø, kuriose vaizduojamos þmogaus<br />
kûno dalys (pavyzdþiui, ranka [49, 116]) ar ðaulio siluetas baþnytiniame giesmyne<br />
[49, 192]. Graffiti tipo pieðiniø, vaizduojanèiø þmogø ir (arba) jo naudotus atributus<br />
(karûna, sakralieji simboliai), aptinkama ir daugiau, jie publikuoti [38, 45; 39, 196; 33,<br />
10–12; 29, 98–99]. Antai J. Liðkevièienë yra paskelbusi portretiná knygos savininko ðarþà<br />
[29, 98]. Neseniai Vilniaus pavieto pilies teismo ákalinimo registre, saugomame LVIA,<br />
buvo aptikta kompozicija, vaizduojanti bernelá-angeliukà ir musæ ryjantá paukðtá [11].<br />
Pieðinys átaigus ir simboliðkai atskleidþia dokumento pobûdá, mat tiek kalinio uþ grotø,<br />
tiek musës paukðèio snape judëjimo laisvë buvo ir tebëra apribota.<br />
Apskritai portretiniø ir figûriniø kompozicijø, skirtinø marginalijø kategorijai,<br />
nëra daug 8 , o „lietuviðkø“ portretiniø graffiti kilmës ir funkcionavimo kontekstas<br />
menkai iðtirtas. Uþsienyje þinomi mëginimai tokius þenklus nagrinëti paleografijos,<br />
meno, socialinës psichologijos, simbolinio màstymo ir idëjø istorijos aspektais. Ðiuose<br />
tyrimuose minëti marginaliniai þenklai skirstomi pagal intencionalumà bei uþfiksuotos<br />
informacijos turiná. Antai italø paleografas ir menininkas Giuseppe Zevola tyrë<br />
[44] Neapolio istorijos archyvo knygø marginalinius áraðus ir pieðinius, kurie italiðkai<br />
7<br />
Pavyzdþiui, aptariant panaðius marginalinius pieðinius dera kelti klausimà apie juose atsispindinèias<br />
politines realijas, kasdienybæ, portretuojamojo asmenybæ, charakterá ir kt.<br />
8<br />
Ironijos ir sarkazmo, bûdingo marginaliniam portretui, netrûko oficialiuose LDK meno kûriniuose.<br />
Antai lenkø jëzuito poeto ir dailininko Tomo Treterio (1547–1610) raiþinio fragmente LDK arijonas<br />
Simonas Budnas katalikø akimis vaizduojamas kaip didþiausias klaidatikis, skæstantis pragaro<br />
dervoje [19, 246].<br />
156
vadinami scarabocchi 9 . Autorius suskirstë juos á septyniolika grupiø, tarp kuriø aptinkame<br />
ir þmogø (l’uomo) [44, 59–118] 10 . Tarp italø mokslininko aptartø pieðiniø nemaþà dalá<br />
sudaro þmogaus vaizdavimo atvejai, kai kurie gana meniðki ir atspindintys archyvo tarnautojø<br />
(nedraugiðko virðininko portretas [44, 62]) ir Neapolio miestieèiø kasdienybæ („peiliø<br />
mûðis“ [44, 99]). Kituose pieðiniuose atsiskleidþia religinës temos, archyvo tarnautojø<br />
svajonës ir neapolieèiø vizijos. Pabrëþtina, kad ðiose „teplionëse“ esama meniðkø ðarþø,<br />
taikliø posakiø, o apskritai jos turi epochos bruoþø, pastebimø ir Lietuvos knygø graffiti.<br />
G. Zevola padarë iðvadà, kad Neapolio banko istorijos archyvo senøjø knygø graffiti sukûrë<br />
nuobodþiaujantys, taèiau nuo virðininkø tai slepiantys archyvarai. Bene svarbiausia<br />
G. Zevolos iðvada yra ta, kad daugelis ðiø kûrybos bandymø kilo ið „vaizduotës iðkrovos“<br />
mëginant plunksnà, t. y. tikslinant raðysenà, braiþà, zigzago formos linijas paverèiant fantastiðkomis<br />
ir atpaþástamomis bûtybëmis bei kitais objektais. Kitas svarbus dalykas – tiek<br />
Neapolio banko archyvarai, tiek mûsø toliau aptariami pieðiniø autoriai kûrë „ið nerimo“,<br />
gal net paslëptos baimës, oponuodami nusistovëjusiai tvarkai ar – filosofiðkai tariant –<br />
netobulai bûèiai. Jie buvo socialinës tikrovës kritikai. Tai svarbi áþvalga, tampanti priemone<br />
mëginant prakalbinti nagrinëjamus portretus: pieðiniai gimë slopinant baimes ir nerimà,o<br />
pieðimo procesas tapo malonumu ir atsvara nykiai aplinkai (beje, minëtoji G. Zevolos<br />
knyga iðvertus ið italø kalbos taip ir vadinasi – Nerimo malonumai). Kitaip tariant, analizuodami<br />
ir interpretuodami senuosius marginalinius portretus, turime kelti klausimà: su<br />
kuo diskutavo, nesutiko, kuo buvo nepatenkinti pieðiniø autoriai? Kaip jie tai atskleidë<br />
savo kûryboje?<br />
Graffiti ir opozicija oficialiajai kultûrai<br />
Paprastai apibûdinant graffiti pabrëþiami formalûs dalykai: netradicinë áraðo ar pieðinio<br />
„laikmena“ (akmuo, mûras, metalas), kartais kaip bûtinà elementà nurodant vieðumà<br />
(„uþraðai vieðose miestø vietose“) [22, 145]. Kaip vienà svarbiausiø formaliø kriterijø<br />
9<br />
Ið skarabëjaus, zigzagais ðliauþiojanèio vabalo, pavadinimo. Angliðkai tokie pieðiniai ir teplionës<br />
vadinami doodles – rankraðtiniai áraðai ir pieðiniai, atlikti nesàmoningai, nuobodþiaujant, ko nors<br />
laukiant ar kalbant telefonu.<br />
10<br />
Autoriaus pasiûlyta klasifikacija nëra argumentuota, matyt, ja nebuvo siekiama spræsti moksliniø<br />
knygø þenklø tipologijos problemø. Raðto ir „plunksnos mëginimø“ pavyzdþius èia keièia magiðki<br />
þenklai, sakralûs pieðiniai, muzikalijos, taip pat pastatø, gëliø, laivø, rankiniø, ginklø, gyvûnø, þvaigþdþiø<br />
ir netgi fantastiniø erdvëlaiviø pieðiniai.<br />
157
knygose paliktus marginalinius pieðinius priskiriant knygø graffiti kategorijai, J. Liðkevièienë<br />
nurodë ðiø pieðiniø komponavimà kartu su áraðais [29, 95]. Taèiau bene svarbiausia,<br />
kad graffiti atspindi nekasdieniðkà, neoficialø, kritiðkà, ironiðkà santyká su aplinka.<br />
Tokios graffiti autoriø intencijos þinomos nuo ankstyviausiø laikø: antai Pompëjos sienø<br />
graffiti liudija ne tik þmoniø poreiká iðsikalbëti, perduoti informacijà, bet ir „ðmaikðtø<br />
savo tiesioginës aplinkos palinksminimà“ [24, 320]. Þvelgdami retrospektyviai ir mëgindami<br />
uþèiuopti stabiliàsias graffiti savybes, opozicijà nusistovëjusiai tvarkai aptiksime ir<br />
sovietinëje „Maskvos graffiti“ [18], ir viduramþiø Anglijos graffiti [41]. Deja, senosios<br />
Lietuvos visuomenë ðios kritiðkos laikysenos ir jos raiðkos graffiti „lauke“ poþiûriu tyrinëta<br />
epizodiðkai [33; 36; 38], nors esama programiniø áþvalgø mëginant papildyti dominuojantá<br />
Lietuvos istoriografijoje lietuviðkos raðtijos iðtakø paieðkos diskursà „raðtijà reliatyvinanèiais<br />
– t. y. á santyká su sakytine aplinka suvedanèiais – tyrimais“ [13, 308]. Deja,<br />
aptardamas sakytinës ir raðytinës kultûros santyká Lietuvos krikðèionëjimo kontekste,<br />
V. Aliðauskas aplenkë svarbø vaizdinës kultûros aspektà, apimantá ir mûsø nagrinëjamà<br />
problematikà 11 . Mat neabejotina, kad ðalia oficialiosios krikðèionybæ puoselëjanèios kultûros<br />
egzistavo jai oponuojanèios subkultûros (prisiminkime Katalikø baþnyèios vadovybës<br />
nerimà dël XVII a. pradþioje Þemaièiø vyskupijoje masiðkai plitusiø paskviliø arba<br />
dël XVII a. antrojoje pusëje Vilniuje nuolat atsirandanèiø ant mûriniø namø durø „neaiðkiø<br />
þenklø“, t. y. graffiti). Spaudos draudimo laikotarpiu gimë pogrindþio, ið esmës „katakombø,<br />
kultûra“, kurios egzistavimà, be kita ko, primena graffiti naudojimo atvejai. Antai<br />
kunigas (Valkininkuose, Vidiðkiuose, Giedraièiuose) Silvestras Gimþauskas (1844–1897),<br />
ne kartà skøstas þandarams, ne tik platino draudþiamàjà lietuviðkà spaudà, bet ir „raðinëjo<br />
savo lietuviðkas eiles net ant koplyèios sienø, ant ðventoriaus mûro, prie ðulinio ir kitur,<br />
kur þmonës já galëjo paskaityti“ [31, 559]. Kiek vëliau ðioji „literatûrinë“ graffiti transformavosi<br />
ne tik á literatûros kritikà, kuriai po spaudos draudimo panaikinimo buvo suteikta<br />
legali tribûna, bet ir á radikaliàjà „revoliucinæ graffiti“, kuriai prijauèianèiøjø tarp XX a.<br />
pradþios Lietuvos gyventojø netrûko. Apskritai galima teigti, kad XIX a. Lietuvos visuomenë,<br />
ypaè lietuviðkai kalbanèioji jos dalis, buvo nuvaryta á pogrindá, tapo átari ir nelinkusi<br />
sutartinai veikti vieðojoje erdvëje, kuri Vakarø Europoje neabejotinai susiformavo jau<br />
XVIII a. Ar panaðios „katakombø kultûros“ elementø bûta senojoje Lietuvos visuomenëje,<br />
parodys tolesni tyrimai.<br />
11<br />
Antai bûtø svarbu nustatyti, kaip, kur ir kiek katekizuojant naudoti ðventieji paveikslëliai,<br />
Vakarø Europoje ksilografijos technika gaminti ir platinti dar iki ðiuolaikinës spaudos ádiegimo.<br />
158
Plunksnos mëginimai<br />
Plunksnos mëginimas siekiant jà „paaðtrinti“, nuvalyti apnaðas ir priderinti prie rankos<br />
paspaudimo prieð pradedant raðyti tekstà yra þinomas nuo viduramþiø. LDK raðtininkai,<br />
miklindami rankà, netgi raðinëdavo atitinkamas frazes gudø, lenkø ar lotynø kalbomis 12<br />
[38; 49], pieðdavo raðto pynes ir kitaip treniruodavosi [6]. Tarp aptariamø portretiniø<br />
graffiti plunksnos mëginimo elementø neabejotinai esama (þr. 1 priedà, nr. 1, 2, 5–9, 13).<br />
Bene ryðkiausias pavyzdys – kurioziðkas raðalo iðsiliejimas, ið kurio gimë „Vyriðkio su<br />
ûsais“ (nr. 13) portretas, publikuotas „LDK kasdieniniame gyvenime“ [28, 827]. Portretas<br />
atliktas labai profesionalaus pieðëjo, ypaè ûsai, nes jie, regis, nupaiðyti iðsiliejus raðalui<br />
(arba atvirkðèiai, iðsiliejusi raðalo dëmë inspiravo dailininkà nupieðti vyro su ûsais portretà).<br />
Netiesioginiai plunksnos mëginimo atvejai yra „galvuèiø kompozicijos“ (1 priedas,<br />
nr. 5–9), mat ta paèia ranka ir raðalu ðalia ánirtingai miklintasi daugelá kartø raðant vardà<br />
„Jonas“ (Joannes) [6]; èia liko ir pyniø, labai panaðiø á nuobodþiaujanèiø Neapolio archyvarø<br />
plunksnos mëginimus [44, 38–45]. Ið plunksnos mëginimo, galimas daiktas, gimë ir<br />
nepakankamai profesionaliai nupieðti barzdotø vyrø portretai (1 priedas, nr. 1 ir 3).<br />
„Nerimo iðkrova“ ar ðarþas?<br />
Serija pieðiniø (þr. 1 priedà, nr. 5–9), aptiktø XVII a. spaudinyje – T. Mlodzianovskio<br />
Pamoksluose [6], atspindi visà arsenalà ir plunksnos mëginimø, ir bandymø gana rimtai<br />
pieðti ðarþuojant. Pieðiniai atlikti knygos gale, ties uþsklanda, pamëginus komponuoti<br />
heraldikos þenklus. Èia aptinkame Jono (Joannes) vardà, Jonas minimas ir kitame marginaliniame<br />
áraðe, kur kalbama apie ilgà kelionæ á Vilniø ir pono mirtá. Paleografija greièiausiai<br />
XVIII a. pirmosios pusës, nors pieðiniai rodytø klasicizmo stiliaus átakà ir XVIII a.<br />
pabaigai bûdingus siluetinius pieðinius. Ádomus áraðas ðalia 5 ir 6 figûros: „janseniska“ –<br />
„jansenistø“. Èia pavaizduotas vyras su netradiciniu LDK galvos apdangalu ir moteris palaidais<br />
plaukais. Gal taip autorius ásivaizdavo prieðiðkos pagrindinei katalikø tikëjimo linijai<br />
konfesinës grupës atstovus ar net patá Jansenà? Portretas nupieðtas viena linija, neatitraukiant<br />
rankos, kiek suðarþuotas, iðryðkinant jo profilá. Tiek ðiame, tiek kituose siluetiniuose-profiliniuose<br />
portretuose neproporcingai iðdidintos ir paryðkintos akys. Antai „Ryþtingo<br />
vyro“ portretas (nr. 7) atliktas tuo paèiu stiliumi, pieðtas viena linija, neatkeliant rankos,<br />
12<br />
„Popytaju pera“ (gudiðkai); „próba piora“ (lenkiðkai).<br />
159
kiek suðarþuojant ir paryðkinant veido bruoþus, pailginta ir padidinta nosis, sutrumpintas<br />
smakras, pailginta kakta. Ið siluetiniø profiliø (nr. 5–9) ðis pieðinys bene profesionaliausias.<br />
Ádomu, kad ðalia ryþtingai nusiteikusio vyro profilio (nr. 7) yra áraðas „lenkø/lenkams“<br />
(polakow [polakom?]). Toje paèioje knygoje liko ir klasikiniø plunksnos mëginimø<br />
pavyzdþiø. Menotyriniu poþiûriu galvuèiø kompozicijos gana iðraiðkingos, galimas daiktas,<br />
jø autorius buvo ragavæs pamokø pas gerà pieðimo mokytojà. Deja, niekur neminima<br />
atlikëjo pavardë, nors itinerariumà primenanèiame áraðe kalbama apie Vilniø ir Ðv. Dvasios<br />
dominikonø vienuolynà, taigi marginaliniai pieðiniai yra vietiniai. Ðia serija pieðiniø<br />
mëginama ðarþuoti, oponuoti, diskutuoti. Ðia prasme pieðiniai primena gausius knygos<br />
kultûros paveldo áraðus, kuriuose prakeikiami ar nepagarbiai vadinami religiniai prieðininkai,<br />
protestantø ar kitø klaidatikiø sektø atstovai (plg. pragaro dervoje svylanèio<br />
S. Budno ðarþà). Ðarþo elementø esama ir pieðinyje, kuriame pavaizduotas barzdotas bajoras<br />
(nr. 2). Ið pieðinio formos, stiliaus ir vietos galima spëti, kad jo autorius Antanas<br />
Kazimieras Sapiega (Antoni Kazimierz Sapieha) èia pavaizdavo klientà Jurgá Èeèiotà<br />
(Jerzy Czecziot), neatlikusá savo pareigø (neatsiuntë reikiamo skaièiaus kariûnø) [2].<br />
Neabejotinà ironijà slepia mokytojo portretas (nr. 10), mat po juo aiðkiai paraðyta<br />
„M. Cicero“ [1]. Galimas daiktas, ðio profesionaliai atlikto pieðinio autoriui buvo pakyrëjæ<br />
nuobodûs mokytojo iðvedþiojimai; arba atvirkðèiai, mokinys buvo suþavëtas mokytojo<br />
iðkalba, taèiau nujauèiamas ðarþavimas ðia versija verèia abejoti.<br />
Politinës realijos portretinëse graffiti<br />
Metaforiðkas pieðinys – þmogaus-ðirdelës atvaizdas, atspindintis XVII a. pradþios politines<br />
LDK realijas, rastas tarp politiniø XVIII a. dokumentø (nr. 12) [8, 47]. Jis nupaiðytas<br />
po politinio eilëraðèio tekstu. Tekstas paðiepia Varðuvos konfederatus: Krokuvos vaivadà<br />
Teodorà Liubomirská (Teodor Lubomirski), Krokuvos vyskupà Jonà Lipská (Jan Lipski),<br />
Radvilas ir kitus Lenkijos bei LDK didikus, 1733 m. karaliaus rinkimø metu nepalaikiusius<br />
daugumos bajorijos remiamo Stanislovo Leðèinskio kandidatûros ir iðrinkusius nepopuliarø<br />
Saksonijos elektoriø kurfiurstà Augustà III. Eilëraðèio tonas grieþtas, prieðininkai<br />
kaltinami melagingai prisiekæ ir vadinami iðdavikais. Þmogaus atvaizdas nupieðtas paèioje<br />
teksto apaèioje, nuo pagrindinio teksto yra paliktas didelis tuðèias plotas, ir portretas<br />
atsidûrë sulenkimo vietoje. Svarbu, kad portretas nupaiðytas tuo paèiu raðalu, kaip ir<br />
paraðytas eilëraðtis. Taigi galima tvirtai teigti, kad jo autorius yra ir satyros autorius arba<br />
jos teksto perraðytojas. Þmogaus portretas miniatiûrinis, jame vaizduojamas jaunas vyras,<br />
160
galbût dëvintis perukà, prisimerkæs ir, atrodo, verkiantis. Jo kûnas – ðirdelës formos.<br />
Vargu ar ðis þmogus yra politinio eilëraðèio objektas, nes pavaizduotas pakankamai simpatiðkas.<br />
Apskritai galima daryti tvirtà prielaidà, kad ðis jaunuolis verkë dël Abiejø Tautø<br />
Respublikà uþgriuvusiø nelaimiø – svetimøjø plëðikavimø, savøjø iðdavystës, beviltiðkos<br />
ðalies padëties. Ðis paveikslëlis galëjo vaizduoti ir moterá, ir vyrà – vienodai, nes tai bûdinga<br />
XVIII amþiaus, ypaè antrosios pusës, menui ir madai. Meduolio formos ðirdis – galbût<br />
uþuomina á meilës nuotyká 13 .<br />
Sakralioji graffiti<br />
Graffiti elementø turintis sakralinis dvasininko portretas 14 (nr. 11) pagal iðlikusià ikonografijà<br />
panaðesnis ne á knygos autoriø Petrà Skargà, o á Konstantinà Sirvydà [7]. Norëta<br />
pavaizduoti ðventàjá, nes já gaubia panaði á saulæ aureolë. Tai graþus tapybinis portretas, lyg<br />
kopijuotas nuo kokio ðvento paveikslo, ir yra profesionalaus dailininko darbas, reikalaujantis<br />
nuodugnesnio menotyrininkø þvilgsnio ir konteksto analizës. Pabrëþtina, kad komponuojant<br />
ðá portretà naudoti ne tik daþai, bet ir kitokia faktûra, mat aureolë nupinta ið<br />
ðiaudø. Taigi tai ne tik marginalinis portretas, bet ir rankdarbis, primenantis altorëlá, kurio<br />
apaèioje yra maldos tekstas 15 . Paþymëtina, kad pamokslø autorius P. Skarga nebuvo pripaþintas<br />
ðventuoju, nors aureolë aplink jo charizmatiðkà asmenybæ nenusileidþia iki ðiol.<br />
Taigi, galimas daiktas, èia regime ðio garsaus pamokslininko gerbëjo kûriná, kuriuo buvo<br />
siekiama P. Skargos kanonizacijos.<br />
Vaizduojamasis tipaþas<br />
Aptariami portretai svarbûs ne tik menotyriniu, bet ir socialiniu aspektu, juose esama<br />
uþuominø á priklausomybæ luomui (jas atskleidþia aprangos detalës). Taèiau vaizduojamieji<br />
slepia nemaþai másliø. Antai neaiðku, kodël neþinomo asmens pieðinyje-portrete<br />
13<br />
Dëkojame dailëtyrininkei Rûtai Guzevièiûtei uþ ðià áþvalgà. Jolitos Liðkevièienës nuomone, ðis<br />
portretas yra tikro putti, arba barokinio angelo, atvaizdas, o ðirdutë simbolizuoja ne „meilës nuotyká“,<br />
o tikràjà dieviðkàjà, sacrum, meilæ ir yra jos simbolis. Jos manymu, þmogus-ðirdelë èia galëjo bûti<br />
pavaizduotas kaip angelas, nes jo veidas „angeliðkas“ ir atitinka to meto vaizdavimo bûdà.<br />
14<br />
Dëkojame Daivai Narbutienei, nurodþiusiai ðá portretiná atvaizdà ir suteikusiai bibliografinæ<br />
informacijà.<br />
15<br />
Kol man nereikia mirti,/ nieko netrûksta/ Baisingos mirties akimirkà/ Ateik, Jëzau, negaiðdamas/<br />
Kai, Brangiausias Jëzau, ásakysi man iðkeliauti, tuomet paruoðk mane/ O, mielasis Jëzau, apkabindamas<br />
tu save parodyk/ Apgink mane ir iðlaisvink/ Per Iðganymo kryþiø.<br />
161
(nr. 4), aptiktame 1683 m. Lietuvos Metrikos asesoriø bylø turinyje, viena þmogaus akis<br />
liûdna, kita – linksma. Þmogus nupieðtas lapo virðuje [4, 4], pavaizduotas su uþraitytais<br />
ûsais. Kadangi pieðinyje nëra jokiø kitø elementø, negalima nustatyti, kurio luomo ar<br />
amþiaus þmogø norëjo pavaizduoti raðtininkas ar kitas tos epochos asmuo. Kito asmens<br />
portretas (nr. 1), rastas 1728–1729 m. Vilniaus pavieto pilies teismo dekretø knygos<br />
prieðlapyje [10], nurodo þmogø turëjus ilgus garbanotus plaukus. Asmuo jaunas arba vidutinio<br />
amþiaus. Nors portretas nupieðtas atsainiai ir turi plunksnos mëginimo ir graffiti<br />
elementø, jame galima áþvelgti aliuzijø á Jëzaus Kristaus kanèià – galimas daiktas, jo galvà<br />
puoðia erðkëèiø vainikas 16 .<br />
Yra þinoma, kad Lenkijoje pilies teismø kanceliarijos darbuotojai paiðydavo bylose<br />
dalyvavusiø asmenø, tarp jø þydø, tiesmukus, kiek ðarþuotus portretus [26]. Neþinomo<br />
þmogaus portretas (nr. 3), esantis 1690 m. Vilniaus pavieto pilies teismo aktø ir einamøjø<br />
reikalø byloje, vaizduoja barzdotà asmená, gal þydà. Ði byla yra Lietuvos valstybës istorijos<br />
archyvo Senøjø aktø fonde [5, 95] ir sudaryta ið pilies teismo sprendimø, skundø, o lapkrièio<br />
mënesio bylø registre buvo aptiktas minëto þmogaus portretas. Ið ðio portreto negalime<br />
suþinoti, kuriam luomui priklausë ðis þmogus. Ðalia esantis tekstas nubrauktas ir<br />
vargiai ar susijæs su meniniu poþiûriu primityviai pavaizduotu asmeniu. Tai turbût vadinamasis<br />
plunksnos bandymas ar teplionë „uþsisvajojus“ (angl. doodle). Beje, barzdotø asmenø<br />
vaizdavimas yra þinomas ið chronologiðkai lygiagreèiø ðaltiniø. Rusijoje caro Petro I<br />
laikø reformas, tarp kuriø paminëtinos ir barzdø ðalinimo akcijos raskolnikams, atspindi<br />
vadinamieji „rusø liaudies paveikslëliai“ (portretas „Barzdaskutys kerpa raskolnikui barzdà“,<br />
iliustracijos eil. nr. 231) [50, 277].<br />
Pieðinio nr. 1. kontekstà atskleidþia ðalia esantys áraðai, keletas lotyniðkø ir lenkiðkø<br />
sentencijø [10]. Kelis kartus yra uþraðyta vienos gana paplitusios bajorø giminës atstovo<br />
Savanievskio ið Ðankovo (Sawaniewski z Szankowa) 17 pavardë. Deja, nëra paminëta vardo,<br />
bet kitur ávardyta stovyklininko (Oboz(ny) pareigybë. Pavyko nustatyti, kad ðis Savanievskis<br />
ið Ðankovo buvo Starodubo pavieto stovyklininkas, Vilniaus pavieto pilies teismo<br />
regentas [12, 117]. Bylose rasta medþiaga rodo, kad pilies teisëjas tuo metu buvo Pranciðkus<br />
Zielionackis (Franciszek Zielonacki), taèiau minëtojo Savanievskio paraðas yra prie<br />
kiekvienos bylos. Dël vardo turime abejoniø, bet þinoma, kad XVIII a. ketvirtajame deðimtmetyje<br />
Vilniaus kardininkas buvo Dominykas Savanievskis (Dominik Sawaniewski)<br />
16<br />
Uþ ðià áþvalgà dëkojame Jolitai Liðkevièienei.<br />
17<br />
Ðankovas – tai vietovë Mozûrijoje, ið kurios kilusi Savanievskiø giminë. Visi jie pasiraðinëdavo<br />
kaip Savanievskiai ið Ðankovo.<br />
162
[9, 112–113]. Ðiaip visos sentencijos, pavardës áraðai, sprendþiant ið dokumentinio konteksto,<br />
padaryti anksèiau negu pieðinys, uþdengæs kai kuriuos áraðus. Tai sustiprina abejones<br />
dël pavaizduoto þmogaus ir paminëtos pavardës tapatumo ir netgi ryðio. Vis dëlto<br />
absoliuèiai negalima atmesti hipotezës, kad nupieðtas asmuo buvo Savanievskis. Pavaizdavæs<br />
save ar kità asmená, jis galëjo pasiraðyti prie savo kûrinio. Ádomu, kad pieðinëlis yra<br />
ir paskutiniame ðios teismo knygos prieðlapyje, kuris taip pat primargintas ávairiø uþraðø,<br />
èia vël galima pamatyti Savanievskio pavardæ, yra netgi sàskaita uþ pirktus daiktus, minimas<br />
þydas Merlo Januðkevièius (Merùo Januszkiewicz), prekiavæs degtine, o prieðlapyje<br />
negrabiai pavaizduotas namas su durimis ir langu. Bajorø luomui neabejotinai priskirtinas<br />
portreto nr. 2 tipaþas; nors vyras nupaiðytas iki pusës, matyti bajoriðka jo apranga.<br />
Neþinia, ar tai autoriaus reminiscencija, ar portretas turi realiø kliento, greièiausiai J.<br />
Èeèioto, bruoþø.<br />
Valdininkø kategorijai atstovaujantis „Mokytojas“ (nr. 10) – chronologiðkai jau ið<br />
kitos epochos, bet meniniu poþiûriu bene brandþiausias [1]. Ðis portretas buvo publikuotas<br />
kompaktinëje plokðtelëje „Þemaièiø Kalvarijos mokykla 1803–1836 m.“ [45]. Sprendþiant<br />
ið portreto, mokytojo bûta gana grieþto, gal mëgstanèio iðlenkti burnelæ (raudona<br />
nosis), bet pareigingo tarnautojo 18 . Portretas nupieðtas gana profesionaliai, „ádedant daug<br />
darbo“, naudojant spalvotus pieðtukus ar kreideles, jis savo maniera artimas portretiniams<br />
tapybos atvaizdams. Galimas daiktas, kad tai – mokytojo, dësèiusio lotynø kalbà ar retorikà,<br />
ðarþas, taigi portretas galëjo bûti sukurtas ið natûros. Mat po portretu tomis paèiomis<br />
spalvomis aiðkiai paraðyta „M. Cicero“. Vargu ar autorius taip apsirengusá pavaizdavo<br />
antikos herojø, greièiausiai tai iðkalbingo, graþbyliauti mëgstanèio XIX a. pirmosios pusës<br />
mokytojo portretas. Portretas aptiktas Marko Tulijaus Cicerono veikalo Markui Brutui<br />
pirmojo virðelio vidinëje pusëje [1]. Ðis þymaus antikos oratoriaus Cicerono (106–43 m.<br />
pr. Kr.) epistolinis veikalas buvo parengtas remiantis Vokietijos (Cvaibriuko) moksliniu<br />
kritiniu leidimu ir iðspausdintas Vilniaus spaustuvininko J. Zavadzkio 1809 m., taigi<br />
funkcionavo senojoje Lietuvos sostinëje. Provenienciniai áraðai rodo, kad knyga buvo naudojama<br />
Vilniaus ar kitose gimnazijose ir kaip vadovëlis buvo perduodama ið rankø á<br />
rankas, mat likæ áraðytos savininkø pavardës: Antanavièius (Antonowicz), Kontrimavièius<br />
(Kontrymowicz), kun[igas] Verèinskis (X. Wiercinski). Ðalia pieðinio pieðtuku áraðyta<br />
data „1858“ yra vëlyvesnë uþ portreto sukûrimo laikà. Bet kuriuo atveju tai vëlyvas,<br />
taèiau lyginamajai analizei svarbus portretas, atskleidþiantis bajoriðkos mokyklos, tampanèios<br />
valdine carine mokymo ástaiga, kasdienybæ.<br />
18<br />
Galimas daiktas, mokytojas buvo uþsiauginæs þandenas.<br />
163
Apranga<br />
Portretinës graffiti, nors ir neturi oficialiam menui bûdingo tikslumo ir atribucijos apibrëþtumo<br />
[32], teikia nemaþai informacijos apie aprangos elementus. Atrodo, pieðinyje<br />
nr. 2 pavaizduotas þmogus dëvëjo kontuðà ir þiponà [2, 225–238]. XVIII a. ansamblis ið<br />
kontuðo ir þipono jau buvo neatskiriamas aprangos dvejetas 19 . Labai savotiðkas susegimo<br />
vaizdavimo bûdas, nes jis vienu metu matomas ir ið ðono, ir ið priekio. Daþniausias susegimas<br />
tuo metu vadintas brandenburgu; jis buvo ganëtinai dekoratyvus ir sudarë lygiagreèiø<br />
eiliø sistemà, tik lieka neaiðku, kas segima ant kaklo, nes ði apykaklë nesiderino prie to<br />
meto LDK labiausiai paplitusios mados, nebent ji nurodë, kad virð kontuðo uþsimesta<br />
kailiu pamuðta ferezija su nedidele kailine apykakle (tuomet ferezijos orinës kilpos matomos<br />
ant kraðto briaunos). Mokytojo (nr. 10) marðkiniø apykaklë krakmolyta, vadinta<br />
„tëvo þudiku“ (vok. Vatermord). Peteliðkë nurodo tarsi iðkilmingesná rûbà – surdutà arba<br />
frakà (vakarinis ar mundurinis tarnybinis), dëvëtus su liemene. Manytina, kad panaðiai<br />
buvo apsirengæ ir kiti XIX a. pirmosios pusës Vilniaus gimnazijø mokytojai.<br />
Aplinka<br />
Kompozicijos ir detaliø (paukðèiø, þvëriø ir miðko augalø) poþiûriu ádomi medþioklës<br />
scena (nr. 14), pavaizduota 1627 m. Kauno vaito knygoje [3]. Prasidëjus 1627-iesiems,<br />
pirmasis tø metø vaito knygos puslapis buvo papuoðtas vinjete. Kairiajame kampe nupieðtas<br />
medþiotojas, nutaikæs á þvëris ðautuvà [3, 328]. Akivaizdu, kad Kauno vaito raðtininkas<br />
ðià scenà nupaiðë nesibaimindamas „represijø“ ið aukðèiau uþ meninæ veiklà. Tai buvo<br />
savotiðkas „legalus graffiti“. Kodël pavaizduota medþioklë, sunku nuspëti. Bendrai kalbant<br />
prisimintina, kad medþioklë tam tikruose sluoksniuose buvo (ir tebëra) Lietuvoje<br />
itin mëgstama. Kairëje pusëje esantys keturi paukðèiai sunkiai identifikuojami 20 . Kodël<br />
tokià scenà nupaiðë raðtininkas, spëti sudëtinga. Galbût jis buvo kilæs ið Lenkijos pietvakariø<br />
ar kurio nors kito regiono, kur yra kalnø, nors tai telieka silpna hipotezë. Galimas<br />
dalykas, kad þmogus tiesiog nukopijavo ðá paveiksliukà nuo kaþkokios to laikotarpio<br />
graviûros ar knygos iliustracijos. Tokiu atveju ðio pieðinio tiek meninë, tiek istorinë vertë<br />
19<br />
Uþ patarimus aprangos interpretacijø tema dëkojame R. Guzevièiûtei.<br />
20<br />
Miniatiûros centre nupieðtas, atrodo, ðunø ðeimos plëðrûnas, galbût lapë. Lietuvoje auga ir<br />
àþuolai, kurie meta giles (jas matome centre), bet ðie medþiai auga beveik visame Eurazijos þemyne,<br />
Amerikoje, todël jokios lietuviðkos specifikos negalima patvirtinti. Kairëje pavaizduoti kanopiniai<br />
gyvûnai panaðûs á kalnø oþius.<br />
164
labai nedidelë, bet kadangi analogijos neþinome, galime tvirtinti, jog ðis radinys yra unikalus<br />
ir svarbus. O gal tos graviûros ar knygos, kurioje buvo iliustracija, jau nebëra? Tada ðio<br />
radinio vertë dar labiau pakyla. Meniniu poþiûriu pieðinys, regis, atliktas savamokslio<br />
dailininko, primityvus, nes medþiotojas vaizduojamas nesilaikant proporcijø, iðdidinta<br />
galva [beje, tas pats pasakytina ir apie þvëris, todël sunku atpaþinti, kas yra kas]. Medþiotojas<br />
pavaizduotas kaip jaunuolis, þvërys stilizuoti. Apskritai tai gana aiðkios paskirties<br />
meninë kompozicija.<br />
Detalës<br />
Kompozicijoje su medþioklës scena, be medþiotojo, esama svarbiø detaliø – pavyzdþiui,<br />
ðautuvo. Èia pavaizduotasis priskirtinas medþiokliniø ðautuvø su ratukine spyna (Radschloss)<br />
tipui 21 . Beje, ginklai, kovos ir medþioklës scenos buvo daþna marginaliniø kompozicijø<br />
tema. Þinome, kad jaunieji grafaièiai Pahlenai savo knygose XVIII a. pripaiðydavo<br />
áspûdingø bataliniø, karo mûðio scenø 22 . Þinomas medþiotojo ar ðiaip bajoro,<br />
apsiginklavusio kardu ir ðautuvu, portretas, iðlikæs Baltarusijos nacionalinëje bibliotekoje<br />
Minske saugomame „Trifologione“ [38]. Visà ginklø arsenalà matome G. Zevolos rekonstruotose<br />
archyvarø „svajonëse“ (ginklø vaizdavimas iðduoda uþslëptà apmaudà ir<br />
pyktá). Svarbu, kad èia, regis, bûta panaðiø á Radschloss tipà ðautuvø [44, 99, 278], nors<br />
ðiaip italai labiau mëgo peilius, kardus, pistoletus [44, 274, 275, 277, 279, 280]. Paþymëtina,<br />
kad medþioklës scenos XVII a. pastebimos ir spausdintø knygø antraðtiniuose lapuose<br />
(85 iliustracija) [16].<br />
Portretiniø graffiti autorystës problema<br />
Ið aptariamø pieðiniø tik vienu atveju autorystæ galime nuspëti. „Barzdotas bajoras“ (nr. 2)<br />
nupieðtas, matyt, Merkinës seniûno A. K. Sapiegos 1727 m. liepos 17 d. laiðke [2, 28], kurá jam<br />
buvo atsiuntæs klientas J. Èeèiotas. Laiðkas yra LMAB Sapiegø korespondencijos fonde. Jame<br />
raðyta, kad bajorus* minëtasis J. Èeèiotas privalëjo pristatyti savo patronui A. K. Sapiegai á<br />
21<br />
Dëkojame Valdui Rakuèiui uþ suteiktà informacijà ðiuo klausimu.<br />
22<br />
Mare Luuk (Estijos akademinë biblioteka) 2003 m. rugsëjo 19 d. minëtoje konferencijoje „Knygos<br />
nuosavybës þenklai“ Vilniuje skaitytas praneðimas „Ðeðiø kartø knygos nuosavybës þenklai: von<br />
Pahlen ðeimos biblioteka“.<br />
* Ðie bajorai, sudaræ valstieèiø elità ir istoriografijoje vadinami „kelio“ arba „laiðkø“ bajorais,<br />
nebuvo bajorai pagal luominæ priklausomybæ.<br />
165
Dereèinà (Slanimo paviete) pasirengusius þygiui, su ginklais ir uniforma. Bet pritrûko<br />
balnakilpiø. Laiðko paraðtëje buvo Merkinës seniûno uþraðas: „Jei nëra tvarkos, tai kam<br />
kiti ásakymai“ (lenk. Poniewaz nie masz Porzàdku za czym(?) Inne postanowienia), ir po<br />
laiðko tekstu kairëje pusëje nupaiðytas iðsigandæs þmogus. Vertinant pieðinio formà galima<br />
spëti, kad A. K. Sapiega norëjo pasiðaipyti ið darbo gerai neatlikusio pavaldinio ir<br />
nupieðë jo ðarþà. Turbût ðis radinys – pats vertingiausias ið visø skelbiamøjø, nes pakankamai<br />
dràsiai galima teigti, jog pavyko nustatyti autoriø, pieðinio objektà ir kontekstà.<br />
Mëginant nustatyti aptartø marginaliniø pieðiniø autorius prisimintina LDK teisiniø<br />
ir kitø institucijø struktûra ir kanceliarijø vidinë sàranga, apie kurià duomenø nëra daug,<br />
taèiau jø vis daugëja [14; 15; 21; 23; 27; 38]. Ið analogiðkø Lenkijos mokslininkø studijø<br />
galima suþinoti, jog karaliaus kanceliarijoje dirbæ þemesnës grandies raðtininkai turëdavo<br />
galimybiø pakilti karjeros laiptais, jie kartais vykdavo kaip valdovø pasiuntiniai á tarptautines<br />
derybas ir seimelius [43, 25–41; 107–162]. Sunku bûtø lyginti tokias karjeras su<br />
darbu Vilniaus pavieto pilies teismo arba Lietuvos didþiojo kanclerio tarnybos þemutinëje<br />
grandyje XVII a. antrojoje pusëje ar XVIII a. Teismo pareigûnø darbas buvo átemptas ir<br />
sunkus. XVI a. netgi pavieto teismø raðtininko vieta buvo ganëtinai garbingos pareigos<br />
[15, 123], o XVII a. antrojoje pusëje–XVIII a. vargu ar ðis statusas buvo iðlaikytas. Tai<br />
pagilina problemà – pieðinëliø knygose autoriai ramiai reikðdavosi be didesnës baimës<br />
þinodami, kad knyga – privati jø nuosavybë, o pilies teismo ar kanclerio tarnyboje tarnaujantis<br />
raðtininkas turbût siekë likti anonimu ir savo „kûrybà“ slëpdavo. Nupieðæs þmogeliukà<br />
jis vëliau susigriebdavo, kad padarë nusiþengimà, ir uþversdavo knygà. Galbût jis<br />
pieðdavo bylø paraðtëse tada, kai pasibaigdavo metai, byla atsidurdavo archyve ir nebebuvo<br />
naudojama kiekvienà dienà. Dël ðiø prieþasèiø atskleisti konkreèius autorius ar portretø<br />
tapatybæ gerokai sunkiau nei spausdintose knygose paliktø marginalijø. Knygotyrininkui<br />
daþnai nesunku atsakyti á klausimà, kas, kur ir kada áraðais þenklino knygas [35, 24], o<br />
studijuojant rankraðèius autorystës nustatymo klausimas tampa sudëtingas. Raðtininkø<br />
LDK teisinëse institucijose buvo gausu [23, 581], o po einamaisiais dokumentais jie daþniausiai<br />
nepasiraðydavo. Todël ne maþiau svarbiu klausimu uþ autorystæ tampa portretuojamojo<br />
tapatybës nustatymas. Privaèioje korespondencijoje iðlikæ pieðiniai ir marginalijos<br />
irgi vertintini atsiþvelgiant á dokumento struktûrà ir kontekstà: viena vertus, tai dar uþdaresnis<br />
ðaltinis nei teismø bylos. Nors korespondencijos savininkui tikrai nereikëjo bijoti,<br />
kad aukðtesniojo rango asmuo patikrins ir ras jo meninio potraukio rezultatà, taèiau vargu<br />
ar tokius pieðinius matydavo daugiau asmenø, nei paliktuosius teismo bylose. Korespondencija<br />
yra privatus dalykas ir ji vieðinama praëjus ðimtams metø po sudarymo. Taèiau ðio<br />
ðaltinio pranaðumas tas, kad ið korespondencijos lengviau nuspëti marginalijø autorius ir<br />
adresatus.<br />
166
Yra þinoma, kad Lenkijoje pilies teismø kanceliarijos darbuotojai paiðydavo bylose<br />
dalyvavusiø asmenø, tarp jø þydø, tiesmukus, kiek ðarþuotus portretus. Kaip teigia Robertas<br />
Jopas, papaiðymai bylø paraðtëse buvo þemesniosios teismo kanceliarijos grandies<br />
tarnautojø meninë saviraiðka [26, 136–137] 23 . Ðis teiginys ið esmës teisingas, nes vargu ar<br />
galima tikëtis, kad aukðtesnieji pareigûnai uþsiiminëtø tokiais ne itin rimtais dalykais.<br />
Tarp mûsø aptariamø pieðiniø þydo ar sentikio ávaizdá reprezentuoja „Barzdoto þmogaus“<br />
portretas (nr. 3), iðlikæs tarp Vilniaus pavieto pilies teismo einamøjø bylø [5]. Jo autorius<br />
galëjo bûti ðio teismo þemesniosios grandies darbuotojas – þmogaus portretas eskiziðkas,<br />
pieðinys atliktas minimaliomis linijomis, nenudailintas, taèiau gana meistriðkai. Vis dëlto<br />
neatmestina galimybë, kad marginaliniø pieðiniø autoriai buvo kancleriai, teisëjai ar raðtininkai.<br />
Juolab kad daþnai teplionës atsirado praëjus keliems, keliolikai ar net keletui<br />
ðimtø metø nuo tos datos, kai dokumentas, kurio paraðtëje iðliko portretinë graffiti, buvo<br />
sudarytas. Tokiems svarstymams pagrásti reikëtø paleografinës ekspertizës.<br />
Lyginant marginaliniø pieðiniø knygose ir rankraðtiniuose dokumentuose atsiradimo<br />
problematikà pabrëþtina, kad kiekvienas rankraðtinis ar spausdintas ðaltinis yra unikalus,<br />
ypaè já analizuojant provenienciniu ir portretiniø marginalijø poþiûriu. Lygiai taip pat<br />
unikalus ir sunkiai nustatomas konkretaus tos epochos asmens poþiûris á dokumentà,<br />
mûsø laikais tapusá ðaltiniu. Todël lyginti juos sunku. Vis dëlto galima teigti, kad knyga,<br />
priklausiusia tam tikram savininkui, buvo galima naudotis neribotà laikà, netgi elgtis su ja<br />
„laisviau“ papaiðant ar paliekant kitø pëdsakø. Kitaip tariant, disponuojant nuosavybës<br />
teise knygose buvo galima pieðti kà nori ir kada nori. Taèiau teismø bylos, kuriose rasti<br />
minëtieji þmoniø portretai, buvo oficialus valstybës dokumentas, ðaltiniu tapæs istorijos<br />
sûkuriuose. Pieðiniai rankraðtiniuose tekstuose, turinèiuose juridinæ galià, ið esmës buvo<br />
savotiðkas kriminalas. Vargu ar aukðtesnioji teismø valdininkø grandis palankiai vertindavo<br />
tokius savo tarnautojø meninës percepcijos pasireiðkimus. Matyt, todël oficialiuose<br />
dokumentuose pieðiniø nëra daug, nemaþai jø atsiradæ vëliau, kai dokumentai tapo nebeaktualûs<br />
ir buvo deponuoti toli nuo raðtiniø ir archyvø vyresnybës akiø. Taip pat prisimintini<br />
funkcionaliame lygmenyje iðkylantys rankraðèio, kaip dokumento, ir rankraðèio, kaip<br />
knygos, skirtumai. Rankraðtinë knyga skirta neapibrëþtai plaèiam (daþnai potencialiam)<br />
skaitytojui, o ðtai dokumentas turi konkretø adresatà. Dar platesnë spausdintos, netgi<br />
dedikuotos, knygos auditorija, nes spaudiniø tiraþai yra daug didesni nei rankraðtiniø<br />
knygø. Taigi aptariant marginaliniø pieðiniø adresatà, prisimintinos ne tik jø sukûrimo<br />
aplinkybës, bet ir socialinës sklaidos aplinka.<br />
23<br />
Uþ nuorodà ir atsiøstas kopijas dëkojame Varðuvos istorikui Przemysùawui Romaniukui.<br />
167
Vertinant marginalinæ meninæ kûrybà, prisimintini þinomi atvejai ið garsiø raðytojø<br />
gyvenimo. Panaðius pieðinius paiðë ir rusø literatûros klasikas Aleksandras Puðkinas.<br />
Tiesa, dauguma jø buvo tiesioginës poeto kûriniø (daþniausiai jø juodraðèiø) iliustracijos.<br />
Taèiau yra iðlikusiø nevalingai atliktø pieðiniø, kurie nedaug turëjo sàsajø su tekstu. A.<br />
Puðkinas buvo talentingas portretistas, eilëraðèius neretai palydëdavæs ir papuoðdavæs<br />
savo draugø portretais, þinomi ir paties poeto autoportretai. Ði „marginalinë“ A. Puðkino<br />
kûryba sulaukë ne vienos mokslinës studijos [46; 47; 51]. Panaðiai galime kalbëti ir apie<br />
F. Dostojevskio, ir apie Voltero „marginalinæ“ kûrybà. Taèiau akivaizdu, jog mûsø aptarti<br />
atvejai yra ið kitokio, paprasto, þmogaus kasdienybës mikropasaulio. LDK dokumentuose<br />
rasti pieðinukai nëra identiðki klasikø kûrybos marginalijoms, bet kai kurie principai<br />
(ypaè portretø pieðimas) panaðûs.<br />
Iðvados<br />
Ávertinus ir aptarus ðaltinius galima daryti iðvadà, kad dokumentø ir senøjø knygø paraðèiø<br />
pieðiniai ilgus ðimtmeèius dûlëjo archyvuose ir vargu ar buvo þinomi amþininkams.<br />
XXI amþiuje metas juos iðkelti á dienos ðviesà ir naudoti moksliniams tyrimams, o ypaè jø<br />
iliustracijoms – tiek tradicinëje, tiek skaitmeninëje terpëje. Vis dëlto aptarta medþiaga<br />
parodë, jog semantiniais ryðiais tarpusavyje nesusijusius ar menkai susijusius objektus<br />
analizuoti yra sudëtinga. Viltingø áþvalgø teikia „plunksnos mëginimø“, socialinës kritikos<br />
ir „katakombø kultûros“ konceptai, senøjø graffiti analizei siûlantys naujas prieigas.<br />
Aptarti marginaliniai portretai suteikia nemaþai svarbios informacijos apie LDK praeitá.<br />
Ið jø suþinome to meto kanceliarijos darbuotojø ar kitø asmenø, turëjusiø priëjimà prie ðiø<br />
dokumentø, charakterio ypatumus, galime atkurti kasdienybës detales, atskleidþianèias to<br />
meto aprangà, ðukuosenas, nors daugelis svarstymø tëra hipotetiniai. Manytume, kad ði<br />
portretiniø graffiti galerija ir preliminari analizë mokslininkus ir bibliotekø bei archyvø<br />
darbuotojus paskatins atsakingiau þiûrëti ne tik á tradicines knygø proveniencijas bei marginalijas,<br />
bet ir á vadinamàsias tepliones, jas registruoti ir klasifikuoti. Marginalinë kûryba<br />
turëtø rasti vietà tarp oficialiai funkcionavusios menininës kûrybos paveldo. Aptarta portretinë<br />
graffiti svarbi ir kitu aspektu – LDK ikonografijos ðaltiniuose trûksta to meto<br />
þmogaus vaizdavimo. Apskritai tiek oficialioji, tiek marginalinë meninë kûryba kiek kitu<br />
lygmeniu gaivina gyvàjà istorinæ atmintá, suteikia praeièiai spalvingumo, skatina tarpdalykinius<br />
tyrimus, neámanomus ne tik be politinës istorijos, bet ir be knygotyros, menotyros,<br />
paleografijos ir kitø pagalbiniø istorijos mokslø iðmanos.<br />
Áteikta 2006 m. liepos mën.<br />
168
NUORODOS<br />
Ðaltiniai<br />
1. Cicero, Marcus Tullius. M. Tullii Ciceronis Ad Marcum Brutum Orator. Ad exemplar<br />
Bipontinum in Usum scholarum diligenter expressus. Vilnae: Excudi fecit Josephus Zawadzki<br />
Academiae typographus, 1809. 36 p. VUB Ret. Sp. /BAV C786–788 2/.<br />
2. Jurgio Èeèioto 1727 m. birþelio 17 d. laiðkas Merkinës seniûnui Antanui Kazimierui Sapiegai.<br />
LMAB RS, f. 139, b. 5029, lap. 28.<br />
3. Kauno miesto vaito 1627 m. knyga. VUB RS, f. 7, 1624–1628 m. Kauno miesto vaito<br />
knygos, lap. 328.<br />
4. LDK asesoriø teismo dekretø aktø knyga. 1683 m. Lietuvos Metrika, b. 376, lap. 4.<br />
5. Vilniaus pavieto pilies teismo 1690 m. aktø ir einamøjø reikalø bylos. LVIA SA, b. 4707,<br />
lap. 95.<br />
6. Mùodzianowski, Tomasz. Kazania i Homilyie na niedziele doroczne takýe úwiæta uroczystsze.<br />
T. 1. Poznañ: Koll. Soc. Jesu, 1681. LNB BKC.<br />
7. Skarga, Piotr. Kazania na niedziele y úwiæta caùego roku x. Piotra Skargi, Societatis Iesu,<br />
znowu od niego przeyrzane, z przydanym kilku kazañ seymowych. W Krakowie: w drukarniey<br />
Andrzeia Piotrkowczyka, 1597. 738 p. LMAB XVI/2–34 (3-ias egz.).<br />
8. Tëvynës iðdavikø ir neteisëtai prisiekusiøjø skundas (Gwaùt na krzywoprzysiæzców zdrajców<br />
Ojczyzny). LMAB RS, f. 17, b. 137, lap. 47.<br />
9. Vilniaus pavieto pilies teismo generolo (vaznio) Kazimiero Filipavièiaus 1739 m. birþelio 4<br />
d. reliacinis kvitas. Vilniaus pavieto pilies teismo 1738–1739 m. einamøjø reikalø protokolai. LVIA<br />
SA, b. 4840, lap. 112v–113.<br />
10. Vilniaus pavieto pilies teismo 1728–1729 m. dekretø protokolai. LVIA SA, b. 4828.<br />
11. Vilniaus pavieto pilies teismo 1777–1782 m. ákalinimo registras. LVIA, SA, b. 5042, lap. 95.<br />
12. Vyriausiojo LDK Tribunolo regento Juozapo Antano Zmijevskio 1729 m. kovo 23 d.<br />
skundas prieð LDK pulkininkà Antanà Eperiaðà. 1729 m. Vilniaus pavieto pilies teismo knygos.<br />
LVIA SA, b. 4744, lap. 117.<br />
Literatûra<br />
13. ALIÐAUSKAS, Vytautas. Fides ex auditu. Pastabos dël sakytinës ir raðytinës kultûros<br />
Lietuvos krikðèionëjime. Ið Tarp istorijos ir bûtovës. Studijos prof. Edvardo Gudavièiaus 70-meèiui.<br />
Vilnius: Aidai, 1999, p. 307–318. ISBN 9986-590-89-2.<br />
14. BANIONIS, Egidijus. Lietuvos Didþiosios Kunigaikðtystës pasiuntiniø tarnyba XV–XVI amþiais.<br />
Vilnius: Þara, 1998. 415 p. ISBN 9986-23-051-9.<br />
15. BRAZAUSKAITË, Rita; BUMBLAUSKAS, Alfredas. Raðtininkai Lietuvos feodalinës visuomenës<br />
socialinëje struktûroje. Ið Jaunøjø istorikø <strong>darbai</strong>. Respublikinës jaunøjø istorikø mokslinës<br />
konferencijos tezës. 1984 m. geguþës 29 d. Vilnius, 1984, knyga 5, p. 121–125.<br />
16. BUCHWALD-PELCOWA, Paulina. Historia Literatury i historia ksiàýki. Kraków: Universitas,<br />
2005. 734 s. ISBN 83-242-0212.<br />
17. BUCHWALD-PELCOWA, Paulina. Satyra czasów saskich, Wrocùaw: Ossolineum, 1969. 347 p.<br />
18. BUSCHNELL, J. Moscow Graffiti: Language and Subculture. Boston: Unwin Hyman, 1990.<br />
263 p. ISBN 0-04-445168-7.<br />
169
19. BUMBLAUSKAS, Alfredas. Senosios Lietuvos istorija. 1009–1795. Vilnius: Paknio leidykla,<br />
2004. 485 p. ISBN 9986–830–89–3.<br />
20. BÛTËNAS, Domas. Pieðiniai XVIII a. inventoriuje. Kultûros barai, 1978, nr. 6, p. 62.<br />
21. ÈAPAITË, Rûta. Viduramþiø raðtininko raðto individualumo problemos. Ið Konstantinas<br />
Jablonskis ir istorija. Sudarë Edmundas Rimða. Vilnius: Lietuvos istorijos instituto leidykla, 2005,<br />
p. 65–108.<br />
22. Dailës þodynas. Vilnius: Dailës akademijos leidykla, 1999. 494 p. ISBN 9986-571-44-8.<br />
23. DUBONIS, Artûras. Raðtininkas. Ið Lietuvos Didþiosios Kunigaikðtystës kultûra. Tyrinëjimai<br />
ir vaizdai. Sudarë Vytautas Aliðauskas, Liudas Jovaiða, Mindaugas Paknys ir kt. Vilnius: Aidai, 2001,<br />
p. 574–587.<br />
24. Europos mentaliteto istorija. Pagrindiniø temø apybraiþos. Sudarytojas Peter Dinzelbacher.<br />
Vilnius: Aidai, 1998. 589 p. ISBN 9986-590-71-X.<br />
25. Inskrypcje z Wileñskich koúcioùów. Vilniaus baþnyèiø áraðai. T. 1. Vilnius: Aidai, 2005. 327 p.<br />
ISBN 9955-656-05-0.<br />
26. JOP, Robert. Úrodowisko urzædnicze kancelarii grodzkich w Cheùmie, Lublinie i Krasnymstawie<br />
w drugiej poùowie XVII wieku. Lublin: Wydawnictwo UMCS, 2003. 219 s. ISBN 83–227–2115–3.<br />
27. KIAUPA, Zigmantas. Kauno miesto vaitas ir jo aktø knygos XVI a.–XVII a. pirmoje pusëje.<br />
Ið Lietuvos miestø istorijos ðaltiniai. Sudarë Z. Kiaupa ir E. Rimða. Vilnius: Mokslas, 1988, p. 25–46.<br />
28. Lietuvos Didþiosios Kunigaikðtystës kasdienis gyvenimas. Lietuvos istorijos skaitiniø chrestomatija.<br />
Parengë A. Baliulis ir E. Meilus. Vilnius: Dailës akademijos leidykla, 2001. 924 p. ISBN<br />
9986–571–66–9.<br />
29. LIÐKEVIÈIENË, Jolita. Knygos þenklø marginalijos. Knygotyra, 2004, t. 42, p. 93–104.<br />
30. LIÐKEVIÈIENË, Jolita. Mundus emblematum: XVII a. Vilniaus spaudiniø iliustracijos.<br />
Vilnius: Dailës akademijos leidykla, 2005. 288 p. ISBN 9955-624-14-0.<br />
31. MACIÛNAS, Vincas. Kovotojas dël Vilniaus kraðto lietuvybës. Ið Rinktiniai raðtai. Vilnius:<br />
LLTI, 2003, p. 559.<br />
32. MATUÐAKAITË, Marija. Apranga XVI–XVIII a. Lietuvoje. Vilnius: Aidai, 2003. 389 p.<br />
ISBN 9955–445–58–0.<br />
33. PACEVIÈIUS, Arvydas. Dingusio knygø pasaulio vaizdai. Knygø aidai, 2002, nr. 1, p. 9–15.<br />
34. PACEVIÈIUS, Arvydas. Lietuvos knygos kultûra ir paleotipø proveniencijos, The Culture<br />
of the Book in Lithuania and the Provenance of Post-Incunabula. Ið Vilniaus universiteto bibliotekos<br />
paleotipai. Sudarytojai Nojus Feigelmanas, Irena Daugirdaitë, Petras Raèius. Vilnius: Literatûros<br />
ir tautosakos institutas, 2003. P. 17–32; 49–68. ISBN 9955-475-46-3.<br />
35. PACEVIÈIUS, Arvydas. Lituanistikos fondo senøjø knygø þenklai nacionalinëje bibliotekoje.<br />
Nuo Petro Skargos iki Kristupo Stanislovo Lopacinskio. Tarp knygø, 1999, nr. 11, p. 24–27.<br />
36. PACEVIÈIUS, Arvydas. Senieji graffiti. Ðiaurës Atënai, 2002, vasario 2, p. 4.<br />
37. PACEVIÈIUS, Arvydas. Senøjø knygos nuosavybës þenklø tipologija, Knygotyra, 2004, t. 43,<br />
p. 50–57.<br />
38. PACEVIÈIUS, Arvydas. Skriptorius ir raðtiniø kultûra Lietuvos Didþiojoje Kunigaikðtystëje.<br />
Vilniaus dailës akademijos <strong>darbai</strong>, 2002, t. 24, p. 25–50.<br />
39. PACEVIÈIUS, Arvydas. Vienuolynø bibliotekos Lietuvoje 1795–1864, Vilnius: Versus<br />
Aureus, 2005. 311 p. ISBN 9955–601–79–5.<br />
40. PELC, Janusz. Sùowo i obraz. Na pograniczu literatury i sztuk plastycznych. Kraków:<br />
Universitas, 2002. 413 s. ISBN 83-7052-549-0.<br />
41. PRITCHARD, V. Englisch medieval graffiti. Cambridge University Press, 1967. 196 p.<br />
170
42. SIMONAVIÈIUS, Vytautas. Sentikiø rankraðtinë knyga. Ið Rankraðtinis paveldas Lietuvos<br />
kultûroje ir istorinëje atmintyje. Konferencijos medþiaga. Panevëþys: Panevëþio apskrities G. Petkevièaitës-Bitës<br />
vieðoji biblioteka, 2006, p. 42–52.<br />
43. SUÙKOWSKA-KURASIOWA, Irena. Polska kancelaria królewska w latach 1447–1506.<br />
Wrocùaw; Warszawa; Kraków: Ossolineum, 1967. 286 p.<br />
44. ZEVOLA, Giuseppe. Piaceri di Noia. Quattro secoli di scarabocchi nell’Archivo Storico<br />
del Banco di Napoli. Milano: i edizione maggio, 1993. 339 p. ISBN 88-355-0158-X.<br />
45. Þemaièiø Kalvarijos mokykla 1803–1836 m. Vilnius: VU Komunikacijos fakultetas, 2005<br />
(CD). ISBN 9955-446-04-8.<br />
46. Áîëäèíñêèå ðèñóíêè À. Ñ. Ïóøêèíà 1830, 1833, 1834. Aâòîð ñîñòàâèòåëü Â. Þ. Ëåâèíà.<br />
Ãîðüêèé: Âîëãî-Âÿòñêîå êíèæíîå èçäàíèå, 1988. 77 c.<br />
47. ÊÅÐÖÅËËÈ, Ëàðèñà. Ìèð Ïóøêèíà. Ìîñêâà: Ìîñêîâñêèé ðàáî÷èé, 1988. 427 c. [3].<br />
48. ËÀJÐÛÊ, Þðûé. Áåëàðóñêiÿ êíiæíûÿ iíñêðûïöûi XVI–XVIII ñò. Adresas internete http://<br />
bel-ros-seminar.narod.ru/200404-lavrik.htm.<br />
49. ÍIÊÎËÀÅJ, Ìiêîëà. Ïàëàòà êíiãàïiñíàÿ: Ðóêàïiñíàÿ êíiãà íà Áåëàðóñi K XVI–XVIII<br />
ñòàãîääçÿõ. Ìiíñê, 1993. 239 p. ISBN 5–340–01249–2.<br />
50. Ðóññêiÿ íàðîäíûÿ êàðòèíêè. Ñîáðàëú Ä. À. Ðîâèíñêèé. Ò. 1–2. Ñ. Ïåòåðáóðã: Èçäàíèå<br />
Ð. Ãîëèêå, 1900. 519 ñ.<br />
51. ÖßÂËÎÂÑÊÀß, Òàòüÿíà. Ðèñóíêè Ïóøêèíà. Ìîñêâà: Èñêóññòâî, 1987. 446 c.<br />
PORTRAIT GRAFFITI IN MARGINS OF ANTIQUE LITHUANIAN BOOKS<br />
DOMININKAS BURBA, ARVYDAS PACEVIÈIUS<br />
Abstract<br />
This article presents and discusses fourteen drawings that portray a human and were found in<br />
manuscripts and printed books (documents) that were actively used in Lithuania from 17 th to 19 th<br />
centuries. All the drawings were made in the margins of the documents. For the authors the drawings<br />
were not planned work but more like quips, scribbles and doodles. Therefore the terms portrait<br />
graffiti and (as a synonym) portrait marginalia are used to describe the discussed portraits.<br />
According to the formal classification of marginal drawings (suggested by J. Liðkevièienë) two of<br />
the examined marginal portraits (no. 10 and 14) are classed as seperate and finished works with<br />
their own composition; ten marginal portraits (no. 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12 and 13) represent<br />
the readers (document users) sketch like drawings. Two other portraits (no. 1 and 3) are just<br />
scribbles that have nothing to do with artictic perception and are very close to book graffiti. From<br />
the artistic approcah the most sophisticated of the marginal portraits are “the hunt scene” (no. 14)<br />
and the late (first half of the 19 th century) “portrait of the teacher” (no. 13). In the viewpoint<br />
of documentary and social communication the discussed marginal drawings did not have a direct<br />
addressee. They were made not for public but for personal use. Paleographical, structural and<br />
content analysis of the document showed that the author of the “bearded nobleman” portrait (no. 2)<br />
could have been the elder of Merkinë Antanas Kazimieras Sapiega. The political realia of Grand<br />
Duchy of Lithuania (from now GDL) are reflected by the heart shaped portrait of a youngster who<br />
171
we can guess is portrayed weeping over the countries misfortunes and internal disagreements during<br />
the period of foreight military interventions in the years from 1733 to 1736. It was forbiden for<br />
scribes to daub on court files and other official GDL documents therefore the discussed graffiti<br />
could be linked to psychological stress and discharge. The marginal portraits in personal books are<br />
more artistical and their composition is more relaxed. Overall the GDL marginal portraits reveal<br />
quite a few similarities to the graffiti (in italian scarabocchi) left in the documents by the workers<br />
of Naples bank archive. They were properly examined and classified by the artist and archivist<br />
Giuseppe Zevola. According to him this documental graffiti was born out of opposition to the grey<br />
everyday routine and experience of “pleasure of anxiety”.<br />
PORTRETINËS GRAFFITI SENØJØ <strong>LIETUVOS</strong> KNYGØ PARAÐTËSE<br />
DOMININKAS BURBA, ARVYDAS PACEVIÈIUS<br />
Santrauka<br />
Straipsnyje pristatoma ir aptariama keturiolika þmogø vaizduojanèiø pieðiniø, aptiktø XVII–XIX a.<br />
pirmosios pusës Lietuvoje funkcionavusiose spausdintose ir rankraðtinëse knygose (toliau – dokumentuose).<br />
Visi pieðiniai padaryti dokumentø paraðtëse, autoriams jø pieðimas buvo ne ið anksto<br />
sumanytas darbas, o paðmaikðtavimas, plunksnos mëginimas (angl. scribles) ar nesàmoningas tepliojimas<br />
(doodles). Todël aptariamiems portretams apibûdinti pasitelkti portretiniø graffiti ir – kaip<br />
sinonimas – portretiniø marginalijø terminai.<br />
Pagal formalià marginaliniø pieðiniø klasifikacijà, pasiûlytà menotyrininkës J. Liðkevièienës, du<br />
nagrinëjami marginaliniai portretai priskirti savarankiðkiems ir uþbaigtiems kûriniams, turintiems<br />
savo kompozicijà (nr. 10 ir 14); deðimt marginaliniø portretø reprezentuoja papaiðymus, laikytinus<br />
eskiziðkomis skaitytojo (dokumento vartotojo) impresijomis (nr. 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 13);<br />
paterliojimams, papaiðymams, neturintiems nieko bendra su menine percepcija ir artimiems knygø<br />
graffiti, prilygintini du portretai (nr. 1, 3). Meniniu poþiûriu brandþiausia „medþioklës scena“ (nr. 14)<br />
ir vëlyvas (XIX a. pirmosios pusës) „mokytojo“ portretas (nr. 10). Akivaizdus plunksnos mëginimas<br />
iðsiliejus raðalui yra „vyro veðliais ûsais portretas“ (nr. 13).<br />
Dokumentinës ir socialinës komunikacijos poþiûriu aptariami marginaliniai pieðiniai neturëjo<br />
aiðkaus adresato, jie padaryti ne vieðam, o asmeniniam naudojimui. Paleografinë, dokumento<br />
struktûros bei konteksto analizë parodë, kad „barzdoto bajoro“ portreto (nr. 2) autorius galëjo bûti<br />
Merkinës seniûnas Antanas Kazimieras Sapiega, pavaizdavæs iðsigandusá dël prastai atliktø pareigø klientà.<br />
Politines LDK realijas atspindi ðirdelës formos jaunuolio portretas, kuris, galima spëti, pavaizduotas<br />
verkiantis dël ðalies nelaimiø ir vidiniø rietenø, uþsienio karinës intervencijos 1733–1736 m. laikotarpiu.<br />
Senosiose teismø bylose ir kituose LDK dokumentuose raðtininkams teplioti buvo draudþiama,<br />
todël aptariamos graffiti gali bûti siejamos su psichologine átampa ir iðkrova. Asmeninëse knygose<br />
palikti marginaliniai portretai meniðkesni, jø kompozicija laisvesnë. Apskritai LDK marginaliniai<br />
portretai atskleidþia nemaþai panaðumø á Neapolio banko archyvo darbuotojø dokumentuose paliktas<br />
graffiti (it. scarabocchi), kurias iðsamiai iðtyrë ir suklasifikavo menininkas ir archyvaras<br />
Giuseppe Zevola. Jo nuomone, neapolieèiø dokumentinë graffiti gimë oponuojant pilkai kasdienybei<br />
ir patiriant „nerimo malonumà“.<br />
172
1 priedas<br />
Portretiniø graffiti iliustracijos*<br />
* Sudaryta remiantis ðaltiniais, apraðytais 2 priede (þr. „Portretiniø graffiti apraðymas“).<br />
173
2 priedas<br />
Portretiniø graffiti apraðymas*<br />
1. „Ilgaplaukis þmogus“<br />
1. Vilniaus pavieto pilies teismo 1728–1729 m. dekretai; 2. Lietuvos valstybës istorijos<br />
archyvas (toliau – LVIA), Senieji aktai (toliau – SA), b. 4828; 3. Pieðinys knygos prieðlapio<br />
centre; 4. Autorius neþinomas; 5. Ðalia portreto esanti Savanievskio ið Ðankovo (Sawaniewski<br />
z Szankowa), Starodubo pavieto stovyklininko ir Vilniaus pilies teismo regento<br />
pavardë rodytø, kad pieðinio adresatas buvo jis; 6. Kitame bylos prieðlapyje nupieðtas<br />
namas; 7. Pieðiná rado Domininkas Burba.<br />
2. „Barzdotas bajoras“<br />
1. Kliento Jurgio Èeèioto 1727 m. birþelio 17 d. laiðkas Merkinës seniûnui Antanui<br />
Kazimierui Sapiegai; 2. Lietuvos mokslø akademijos bibliotekos Rankraðèiø skyrius (toliau<br />
– LMAB RS), f. 139, b. 5029, lap. 28; 3. Pieðinys laiðko apaèioje, deðiniajame kampe,<br />
ðalia datos ir paraðo; 4. Autorius galëjo bûti minëtasis A. K. Sapiega; 5. Portrete, galimas<br />
daiktas, pavaizduotas iðsigandæs ir neatlikæs pareigø minëtasis J. Èeèiotas; 6. A. K. Sapiega<br />
laiðko paraðtëje konstatuoja netvarkà, nes klientas dël paprasèiausiø balnakilpiø neparuoðë<br />
vyrø þygiui; 7. Pieðiná rado Domininkas Burba.<br />
3. „Barzdotas þmogus“<br />
1. Vilniaus pavieto pilies teismo aktø ir einamøjø 1690 m. reikalø byla, lapkrièio mënesio<br />
bylø registras; 2. LVIA SA, b. 4707, lap. 95; 3. Pieðinys ákomponuotas kairiojoje lapo<br />
pusëje, per vidurá; 4. Autorius neþinomas, greièiausiai – þemutinës grandies Vilniaus<br />
pavieto pilies teismo raðtininkas; 5. Galbût pavaizduotas teismo klientas, sentikis ar þydas;<br />
6. Pieðinys atliktas tuo paèiu raðalu, kaip ir ðalia esantis tekstas; 7. Pieðiná nurodë<br />
Vilniaus pedagoginio universiteto (VPU) Istorijos fakulteto Lietuvos istorijos katedros<br />
dëstytojas Robertas Jurgaitis.<br />
* Sudaryta remiantis Vilniaus bibliotekose ir archyvuose (jø pavadinimus ir signatûras þiûrëkite<br />
toliau) saugomuose dokumentuose ir knygose iðlikusiais portretiniais pieðiniais. Po portreto eil. nr.<br />
(romëniðkai), portretinës graffiti vaizdo ir sàlyginio pavadinimo nurodoma: 1. Dokumento (knygos)<br />
pavadinimas, sudarytojas (autorius) ir metai; 2. Saugojimo vieta; 3. Pieðinio vieta dokumente;<br />
4. Pieðinio autorius; 5. Portreto (adresato) tapatybë; 6. Pastabos (kontekstas ir kt.); 7. Kas pieðiná rado<br />
ar nurodë.<br />
174
4. „Ironiðkas þmogus“<br />
1. Lietuvos Metrikos 1683 m. asesoriø byla; 2. LVIA, Lietuvos Metrika, b. 376, lap. 4;<br />
3. Pieðinys bylos turinio lapo virðuje, centre; 4. Autorius neþinomas, greièiausiai – LDK<br />
didþiojo kanclerio Kristupo Paco raðtinës þemutinës grandies darbuotojas; 5. Portretas<br />
apibendrintas ir simbolizuoja besikeièianèias valdþios nuotaikas (?); 6. Portretas nupaiðytas<br />
kitu raðalu nei pats tekstas; 7. Pieðiná nurodë VPU istorijos specialybës magistrantas<br />
Adamas Stankevièius.<br />
5. „Vyras su galvos apdangalu“<br />
1. Mlodzianovskis, Tomas. Pamokslai ir homilijos (Poznanë, 1681); 2. LNB Bibliografijos<br />
ir Knygotyros centras, Ðv. Jurgio baþnyèios spaudiniø archyvas; 3. Pieðinys knygos gale, po<br />
uþsklanda esanèiame tuðèiame popieriaus plote; 4. Autorius neidentifikuotas Jonas, daugelá<br />
kartø ðalia portretinës marginalijos pasiraðæs Joannes, spëjamas katalikø kunigas;<br />
5. Galimas daiktas, profilinis portretas vaizduoja jansenistø sektos atstovà. Ðiam ir kitiems<br />
„knyginiams“ portretams (nr. 5–9) bûdingas ðarþavimas; 6. Ðalia marginalinio portreto yra<br />
heraldinis pieðinys, nemaþai plunksnos mëginimø, taip pat áraðai: „jansenistø“ (janseniska)<br />
ir „lenkø“ (polakow); paskutiniame knygos prieðlapyje – dienoraðtinis tekstas, kur minimos<br />
Vilniaus baþnyèios ir tolima kelionë; 7. Portretinæ graffiti aptiko Arvydas Pacevièius.<br />
6. „Moters palaidais plaukais biustas“<br />
1. Saugomas ir rastas ten pat; 2. Ten pat; 3. Ten pat; 4. Tas pats; 5. Profiliniame portrete<br />
vaizduojamas moters, galbût jansenisto draugës, puriais ir ilgais plaukais biustas, nupieðtas<br />
viena linija, neatkeliant rankos, su uþuomina á drabuþio siluetà; 6. Tie patys; 7. Tas pats.<br />
7. „Ryþtingas vyras“<br />
Pieðinys rastas ten pat. Portretas atliktas tuo paèiu stiliumi, pieðtas viena linija, neatkeliant<br />
rankos, kiek suðarþuojant ir paryðkinant veido bruoþus, pailginta ir padidinta nosis, sutrumpintas<br />
smakras, pailginta kakta. Ið siluetiniø profiliø (nr. 5–9) ðis pieðinys bene profesionaliausias.<br />
8. „Vyras aukðta kakta“<br />
Pieðinys rastas ten pat. Gali bûti, kad tai to paties asmens (þr. nr. 5) profilis. Jis vaizduojamas<br />
viena linija, ðiek tiek suðarþuojant nosá, pailginant kaktà ir smakrà.<br />
9. „Vyras ilga nosimi“<br />
Pieðinys rastas ten pat. Vyras vaizduojamas analogiðku principu, profiliu, viena linija, kaip<br />
prieð tai aptartieji (nr. 5–8), já labai ðarþuojant.<br />
Nr. 5–9 rado Arvydas Pacevièius<br />
175
10. „Mokytojas“<br />
1. Markas Tulijus Ciceronas Markui Brutui (M. Tullii Ciceronis Ad Marcum Brutum Orator.<br />
Vilnius, 1809); 2. VUB Ret. Sp. (BAV C786-788 2); 3. Pieðinys vidinëje pirmojo virðelio<br />
pusëje; 4. Galimas daiktas, kad portretinës graffiti autorius buvo vienas ið ðios mokymo<br />
priemonës savininkø: Antonowicz, Kontrymowicz, X. Wiercinski; 5. Neidentifikuotas XIX a.<br />
pirmosios pusës gimnazijos mokytojo portretas; 6. Portretinë marginalija atlikta anksèiau<br />
nei 1858 m.; 7. Rado Arvydas Pacevièius.<br />
11. „Menamas Skargos portretas“<br />
1. Petras Skarga Sekmadieniniai ir ðventiniai pamokslai (Kazania na niedziele y úwiæta<br />
caùego roku. Krokuva, 1597); 2. LMAB XVI/2-34 (3-ias egz.); 3. Ekslibriso prototipà<br />
primenanti áklija vidinëje pirmojo knygos virðelio pusëje; 4. Portreto autorius neþinomas;<br />
5. Profesionaliai atliktas dvasininko portretas, papuoðtas auksine aureole ir primenantis<br />
garbinamà ðventà paveikslëlá; 6. Ðalia portreto yra maldos lotynø kalba tekstas; 7. Portretinæ<br />
marginalijà nurodë LMAB Retø spaudiniø skyriaus vedëja Daiva Narbutienë.<br />
12. „Þmogus-ðirdelë“<br />
1. Anoniminis 1733–1736 m. politinës satyros kûrinys „Prievarta sulauþiusiems priesaikà<br />
ir Tëvynës iðdavikams“ (Gwalt na krzywoprzysiæzców i zdrajców Ojczyzny); 2. LMAB<br />
RS, f. 17, b. 137, lap. 47; 3. Pieðinys lapo apaèioje, centre, per sulenkimà; 4. Pieðinio<br />
autorius galëjo bûti eilëraðèio autorius arba perraðytojas; 5. Portretas simbolinis ir atspindi<br />
visà ðalá iðtikusià nelaimæ; 6. Pieðinys atliktas tuo paèiu raðalu, kaip ir paraðytas politinis<br />
eilëraðtis; 7. Rado Domininkas Burba ir Robertas Jurgaitis.<br />
13. „Vyriðkis su ûsais“<br />
Publikuotas Lietuvos Didþiosios Kunigaikðtystës kasdienis gyvenimas. Lietuvos istorijos<br />
skaitiniø chrestomatija. Parengë A. Baliulis ir E. Meilus. Vilnius, 2001, p. 827. Pieðinys<br />
publikuotas be konteksto ir paaiðkinimø, taèiau akivaizdu, kad vaizduojamo þmogaus<br />
veðlûs ûsai atsirado dël iðsiliejusios raðalo dëmës.<br />
14. „Medþioklës scena“<br />
1. Kauno miesto vaito 1627 m. knyga; 2. VUB RS, f. 7, 1624–1628 m. Kauno miesto vaito<br />
knygos lap. 328; 3. Kompozicija-vinjetë virðutinëje pirmojo 1627 metø Kauno vaito knygos<br />
lapo dalyje; 4. Spëjamas autorius – Kauno miesto vaito teismo raðtininkas, kurio<br />
pavardë neþinoma; 5. Kairiajame vinjetës kampe nupieðtas medþiotojas, nutaikæs á þvëris<br />
ðautuvà; 6. Kompozicijoje pavaizduoti stilizuoti þvërys; 7. Rado prof. Zigmantas Kiaupa.<br />
176