1 PACEVIČIUS JONAS gim. 1932-02-14 Dautaras J. Estafetė ...
1 PACEVIČIUS JONAS gim. 1932-02-14 Dautaras J. Estafetė ...
1 PACEVIČIUS JONAS gim. 1932-02-14 Dautaras J. Estafetė ...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
PAKALNIŠKIENĖ VALERIJA g. 1915 m.<br />
Žilevičius Rimantas. Skamba puodas kaip varpas // Kultūros barai. — 1968. — Nr. 1 (37).<br />
— P. 43—44. — Tekste: Keramikos cechas, puodininkai. Nuotrauka: Veronika Pakalniškienė su<br />
švilpiu.<br />
Blinovas G. Molio sakmės: [Viekšniškė keramikė Valerija Pakalniškienė (<strong>gim</strong>usi 1915 m.),<br />
jos darytos švilpynės] // Vienybė. — 1974. — Geg. 28. — Nr. 61 (2548). — [Sutrumpintas<br />
vertimas straipsnio, išspausdinto žurnale: „Дошкольное воспитание”. — 1974. — Nr. 5. —<br />
P. 90—92]. — Tekste: Minimas ir Antanas Urvikis.<br />
Kaip seniau miestelyje lovas pataisė / Iš Valerijos Pakalniškienės (<strong>gim</strong>. 1915 m.), gyv.<br />
Viekšniuose Papilės g. 12A, 1986 m. liepos 2 d. užrašė Amelija Urbienė // Urbienė Amelija.<br />
ETNOGRAFINIAI APRAŠAI IR TAUTOSAKA: [1986 metų aprašai]: Aplankas // Yra Viekšnių<br />
bibliotekoje ir Viekšnių muziejuje. — Visas tekstas:<br />
Kaip seniau miestelyje lovas pataisė<br />
Kad minkščiau lovoje būtų gulėti į lovą dėjo sieningą. Sieningą pasiuvo iš maišų. Jeigu maišų<br />
neturėjo, siuvo iš pakulinio audeklo.<br />
Sieningą prikišo šiaudų. Šiaudai buvo kvietiniai arba ruginiai. Šiaudus ėmė ne iš kūlio. Kūlio<br />
šiaudai yra tiesūs, sieningas yra kietesnis, o minkštesnis sieningas visada yra jeigu aną prikiši<br />
sulaužytų, sudraikytų šiaudų.<br />
Sieningus šviežiai perkišo šiaudais Velykoms, Kalėdoms. Ant prikišto sieningo užklojo<br />
drobulę. Drobulė lininė.<br />
Žiemą dangstėsi su patalais. Patalus apvilko drobėmis. Vasarą, kuomet buvo šilta, klostėsi su<br />
dekiu. Po dekiu visuomet paklojo drobulę. Visuomet miegojo ant vienos poduškos. Retai kas<br />
miegojo ant dviejų poduškų.<br />
Užvalkščiai poduškoms buvo perkeliniai, kartūniniai arba lininiai. Užvalkščius siuvo ir su<br />
užgaliais ir be užgalių.<br />
Kumet rytą atsikėlė iš lovos, anos taip nepaliko — pataisė. Apklojo su dekiu. Su tuo pačiu<br />
dekiu naktį klostėsi.<br />
Dieną visas poduškas padėjo galvūgalyje lovos ant dekio viršaus. Poduškų jau buvo ne viena,<br />
o 2-3. Taip lova puikiau atrodė.<br />
Tankiai patalynės nemainė. Kai patalynė jau buvo juoda, tik tuomet aną permainė.<br />
Iš Valerijos Pakalniškienės (1915), gyv. Viekšniuose Papilės g. 12A, 1986 m. liepos 2 d.<br />
užrašė Amelija Urbienė.<br />
Jonikienė Roma. Švilpynių meistrė garbės ir pripažinimo nesivaikė // Vienybė. — 2000. —<br />
Rugpj. 17: ir nuotrauka. — Visas tekstas:<br />
Ji neįvertino užsitarnautos garbės. Nepasinaudojo pripažinimo subrandintais vaisiais,<br />
neišpuiko, nieko sau nepareikalavo. Labai abejoju, ar vaikams ir anūkams leido žinoti, kaip buvo<br />
pagerbta. Kiti — Čikagoje, Rusijoje, Lietuvos meno pasaulio žmonės apie ją žinojo daugiau, nei<br />
mes. Viekšniškė iš pačių šaknų Valerija Pakalniškienė — dešimtmečius lipdė molines švilpynes,<br />
kurios iškeliavo į nesuskaičiuojamą daugybę miestų ir šalių. Švilpynininkei šiandien 85-eri,<br />
šviesios atminties, žvali, smulki močiutė, gyvenanti su būriu artimiausių žmonių, ir dabar<br />
abejinga šlovei. Paklausta — prisimena, kad ją pagerbė, kad amerikonai iš jos mokėsi. Tačiau<br />
visa tai lyg tarp kitko. Tiesiog buvo toks gyvenimas „iki karo”, paskui „prie ruso” ir dabar...<br />
Su kokiu smalsumu mūsų kalbos klausėsi proanūkės Brigita ir Meda! Nukabino nuo sienos<br />
prosenelių vestuvių nuotrauką. Išnaršė ir apžiūrėjo švilpynių dėžutę, tą menką dalį kūrybos,<br />
likusios Valerijai Pakalniškienei. Pasižadėjo išsaugoti „savo babytės” švilpynes. Nes kažkodėl<br />
laikas ir pačius gražiausius dalykus pradangina užmarštin. Juk Valerijos vyras buvo žinomas<br />
puodžius, o tų vazų, gražių puodynių ne taip jau daug liko. Viena kita...<br />
Puodžius buvo ir Valerijos tėvas Antanas Urvikis. Iš „biednumo” amato išmoko, — sakė jo<br />
duktė. Viekšniuose guli puikaus, mėlynuoju vadinamo molio klodai. Puodininkystė šiame krašte<br />
— amatų amatas. Kelios <strong>gim</strong>inių kartos tuo užsiėmė. Valerijos tėvo <strong>gim</strong>inės vyrai, netgi moterys,<br />
13