You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
yk<br />
2008 m. lapkričio 27<br />
<strong>Savanoris</strong><br />
d. Nr. 11 (395)<br />
LIETUvOS SAvANORIų LAIKRAšTIS<br />
<strong>Savanoris</strong> 1 psl.<br />
Pirmosios dienos misijoje<br />
Gr. Dainius PILYPAS<br />
KFOR–19<br />
Prieš išskrisdamas į Kosovą iš<br />
savo draugo, Ruklos seniūno Ginto<br />
Jasiulionio, gavau bene geriausią<br />
dovaną, kurią pasiėmiau ir į<br />
misiją – <strong>Lietuvos</strong> istorinę vėliavą<br />
su Vyčiu. Mažesnę, trispalvę, jau<br />
anksčiau įsidėjau, bet istorinė vėliava<br />
taip pat labai brangi, nes man<br />
Lietuva – tai ne tik Nepriklausomybės<br />
kovos, valstybingumo atkūrimas,<br />
bet ir garsūs bei didingi<br />
viduramžiai, pergalės ir netektys,<br />
nuosmukiai ir prisikėlimai. Man<br />
nesvarbu, kad gal kam nors net<br />
juokinga, bet aš – patriotas ir žodžiai,<br />
jog atstovausime Lietuvą,<br />
būsime mažytė <strong>Lietuvos</strong> dalis svetimoje<br />
žemėje, man ne tušti.<br />
Pirmosios dienos Kosove pralėkė<br />
labai greitai, nes veikti turime<br />
ką – atskridome, reikia įsikurti,<br />
perimti patalpas, inventorių.<br />
Prasidėjo pirmieji patruliavimai,<br />
tarnybos, kol kas kartu su pasilikusiais<br />
KFOR–18 kariais, perduodančiais<br />
mūsiškiams patirtį.<br />
Sąlygos bazėje atrodo tiesiog<br />
fantastiškos – ko tik čia nėra! Parduotuvės,<br />
panašios į prekybos<br />
centrus, kavinė, kirpykla, siuvykla,<br />
skalbykla, kompiuterių tai-<br />
sykla, kino teatras, dar šokių pamokos,<br />
visokie žygeivių, bėgikų,<br />
šachmatininkų būreliai, puiki treniruoklių<br />
salė, krepšinio, beisbolo<br />
aikštelės ir t.t.<br />
Orai dar šilti, bet klimatas kitoks<br />
nei Lietuvoje – naktį jau<br />
būna žvarbu, paryčiais, kada keliamės,<br />
pradeda po truputėlį šilti,<br />
įdienojus net karštoka darosi.<br />
Grožimės Liuboteno kalno vaizdais.<br />
Jo aukštis – pustrečio kilometro,<br />
mums, lietuviams, lygumų<br />
gyventojams, atrodo labai įspūdingas.<br />
Nuo bazės iki to kalno<br />
apie 30 km, o atrodo, kad jis čia<br />
pat, kieme...<br />
Po dviejų savaičių vilniečius<br />
išlydėjome namo, į Tėvynę ir visas<br />
pareigas bei užduotis jau vykdo<br />
mūsų būrys. Vieną sekmadienį,<br />
kai didesnė būrio dalis buvo<br />
laisva nuo tarnybos, nuvykome<br />
pasižvalgyti po Mitrovicą. Įspūdžių<br />
daug, bet vis dėlto įdomiausia<br />
mums buvo danų bazėje, taip<br />
pat užkopti į kelias, prie Mitrovicos<br />
esančias, kalvas, kurios Lietuvoje<br />
jau būtų laikomos tikrais kalnais.<br />
Dvi dienas kitoje bazėje treniravomės<br />
malšinti riaušes. Pirmąją<br />
dieną šiek tiek pasimokėme iš<br />
lenkų, o kitą jau dalyvavome rimtesnėse,<br />
panašiose į tikrovę, pratybose.<br />
Labai įdomios pratybos, ir<br />
naudingos, nes ką gali žinoti, nors<br />
2008 m. lapkričio 27 d. Nr. 11 (395)<br />
<strong>Lietuvos</strong> kariuomenei – 90<br />
Iš prezidento Antano Smetonos kalbos, pasakytos per <strong>kariuomenė</strong>s paradą 1927 m.<br />
Maža tesveria tautos teisė, jeigu<br />
jos neparemia tautos kalavijas.<br />
Šią tiesą suprato ir atjautė<br />
ne vien mūsų valdžia, bet ir<br />
plačioji lietuvių visuomenė. Tai<br />
matome iš to, kad valdžios balsan<br />
anuomet atsiliepė būrių būriai<br />
savanorių, su ginklu rankoje<br />
pasiryžusių ginti atgimstančią<br />
Tėvynę.<br />
Kitas naujakures valstybes, kaip<br />
štai Lenkiją, rūpestingai rėmė pasaulio<br />
galybės, laimėjusios karą,<br />
apsčiai aprūpino jas ginklais ir<br />
teikė joms visokių pašalpų. <strong>Lietuvos</strong><br />
ne tik nešelpė anos galybės,<br />
bet dar grėsė pradžioje kitoms šalims<br />
duoti jai ginklų. Mat netikėjo,<br />
kad Lietuva gali išlikti nepriklausoma.<br />
Mes tikėjome, kadangi norėjome<br />
ir ryžomės būti nepriklausomi,<br />
ir tikėjimas neapvylė mūsų.<br />
Lietuviai įveikė visas kliūtis kelyje<br />
į nepriklausomybę: kad ir trukdomi<br />
kitų, jie susidarė savo kariuomenę.<br />
Dėl to mes galime šiandien<br />
pasakyti: ne svetimųjų dėka, o mes<br />
patys, savitai, įsisteigėme savo ginklo<br />
pajėgą.<br />
Nuo Gardino ligi Baltijos jūros,<br />
nuo Dauguvos ligi Vokiečių<br />
pasienio mūsų savanoriai, partizanai<br />
ir šauliai savo krauju pašventino<br />
mūsų tėvų ir protėvių žemę, savo<br />
žaizdomis ir savo gyvybės aukomis<br />
suteikė garbingą vardą jos kareiviui.<br />
Apie tai skelbia karių gynėjų<br />
kapai ir paminklai, jie rodo, kad<br />
<strong>Lietuvos</strong> karieuomenė Vilniuje 1939 m.<br />
lietuvių tauta moka branginti savo<br />
Tėvynės sargus.<br />
Lapkričio 23 diena mums primena,<br />
jog prieš dešimtį metų buvo<br />
paskelbtas galas tai gadynei, kada<br />
<strong>Lietuvos</strong> sūnūs buvo verčiami ginklu<br />
tarnauti toli svetimose šalyse<br />
svetimoms tautoms. Nuo tos dienos<br />
tapo Lietuva daug laimingesnė:<br />
jos sūnūs privalo stoti ginkluo-<br />
n Nepriklausomybės kovose 1918-1920 m. Lietuva neteko 4256 karių, šaulių ir partizanų.<br />
n 1941 m. Birželio sukilime žuvo apie 600 sukilėlių.<br />
n 1944-1953 m. partizaniniame kare žuvo apie 20 tūkstančių partizanų.<br />
n 1991 m. ginant Nepriklausomybę žuvo 23 lietuviai - civiliai, kariai, šauliai, policijos ir muitinės<br />
pareigūnai.<br />
tų vyrų eilėsna čia pat arti savo<br />
sodybų, ginti ir saugoti savo šeimų<br />
židinio, savo šalies turto, savo tikėjimo,<br />
savo tautos teisės.<br />
Argi ne pats didysis įvykis yra ta<br />
atmaina, kad mūsų krašto ginklo<br />
pajėga sudaroma jau iš savųjų ir<br />
savoms gėrybėms saugoti, savo pačių<br />
įvestai, o ne svetimųjų primestai<br />
tvarkai palaikyti?<br />
Dėl to dabar tėvams ir giminėms,<br />
leidžiant savo vaikus <strong>kariuomenė</strong>n,<br />
nebetenka nei raudoti,<br />
nei liūdėti, kaip kad seniau būdavo<br />
prie svetimųjų valdžios, o tenka<br />
džiaugtis ir didžiuotis, kad savo<br />
Tėvynei ir savo tautai jų vaikai tar-<br />
nauja. Tarnauti ginklu yra kiekvieno<br />
piliečio pareiga, bet ta pareiga yra<br />
miela ir garbinga.<br />
Be to, nepamirškime: paveldėtą,<br />
sukurtą pajėgą privalome stiprinti.<br />
Kariuomenės stiprumas – ne vien<br />
ginklas, bet ir jos doras išauklėjimas.<br />
Kareivis turi būti ne vien drąsus ir paklusnus<br />
savo vadui, bet teisingas, ir<br />
mylįs savo Tėvynę. Tų piliečio dorybių<br />
jis gali išmokti iš savo gerų draugų, o<br />
ypač iš savo vadų gero pavyzdžio. O<br />
mūsų ginklo pajėga yra vieninga: ir<br />
kareiviai ir jų vadai yra kilę iš to pat<br />
kamieno: daugiausia iš <strong>Lietuvos</strong> kaimo,<br />
iš kur ir prasidėjo lietuvių tautos<br />
atgimimas.<br />
tikime, kad mums, taikdariams, jėgos<br />
griebtis neprireiks.
psl.<br />
<strong>Savanoris</strong><br />
Apdovanojimai<br />
<strong>Lietuvos</strong> Respublikos Prezidentas<br />
apdovanojo:<br />
Vyčio Kryžiaus ordino Komandoro kryžiumi<br />
Urboną Dailidę-Taurą ( po mirties) – Tauro apygardos partizaną,<br />
Vyriausiojo ginkluotųjų pajėgų štabo Žvalgybos skyriaus<br />
viršininką;<br />
Afanasijų Kazaną (po mirties) – Nepriklausomybės kovų<br />
dalyvį, 1941 m. Birželio sukilimo dalyvį, politinį kalinį, vieną iš<br />
politinių kalinių sukilimo Vorkutoje organizatorių ir vadų;<br />
Leoną Vilutį (po mirties) – Partizaninio pasipriešinimo Aukštaitijoje<br />
organizatorių, Tigro rinktinės įkūrėją ir pirmąjį vadą.<br />
Vyčio Kryžiaus ordino Karininko kryžiumi<br />
Birutę Danutę Papievienę (Ūkelytę) – Tauro apygardos partizanę;<br />
Jurgį Urboną-Lakštutį (po mirties) – Algimanto apygardos<br />
partizaną, apygardos štabo Spaudos ir švietimo skyriaus viršininką,<br />
pogrindinės spaudos redaktorių ir leidėją, partizanų poetą.<br />
Vyčio Kryžiaus ordino Riterio kryžiumi<br />
Antaną Dobrovolskį – Tauro apygardos partizaną.<br />
Ordino „Už nuopelnus Lietuvai“ medaliu<br />
kpt. Karolį Morkūną – Vyčio apygardos 5-osios rinktinės<br />
501 pėstininkų kuopos vadą.<br />
Krašto apsaugos ministras apdovanojo<br />
padėkos raštu:<br />
kpt. Kostą Petrovą, kpt. Virgilijų Rudoką, kpt. Renatą Žvinienę.<br />
<strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>s vadas apdovanojo<br />
<strong>kariuomenė</strong>s medaliu „Už nuopelnus“:<br />
plk. ltn. Vytautą Reklaitį, mjr. Stasį Žegunį, mjr. Žilviną Vainorą,<br />
ats. mjr. Valdą Jakštą, vyr. ltn. Raimondą Šepetį, psk. Nijolę<br />
Bagočiūnienę, vrš. Audronę Janušauskaitę, vyr. srž. Vilmą<br />
Smilingienę, ats. mjr. Rimvidą Vaitiekūną, ats. vrš. Sigitą<br />
Vasiliauską;<br />
padėkos raštu:<br />
plk. ltn. Sigitą Bartušką, ats. kpt. Vytautą Voverį, vrš. Rimą<br />
Kerulienę, kpt. Irmantą Grušauską, ltn. Modestą Janušką, vrš.<br />
Dainių Cikatavičių, vrš. Valdą Benekoraitį, vyr. srž. Dainių Ragauską.<br />
Sausumos pajėgų vadas apdovanojo:<br />
<strong>kariuomenė</strong>s pajėgų medaliu „Už pavyzdingą tarnybą“:<br />
srž. Česlovą Daujotą;<br />
padėkos raštu:<br />
kpt. Ričardą Dryžą, kpt. Vaidotą Vaičių, srž. Egidijų Šakalinį,<br />
gr. Vilių Džiavečką, gr. Gintarą Mockų, kpt. Artūrą Gorochovenką,<br />
kpt. Skirmantą Valatkevičių, psk. Algimantą Vyturį, srž.<br />
Donatą Vaisvalavičių, gr. Kazimierą Česnakevičių, gr. Ričardą<br />
Kašėtą, srž. Rolandą Skiepenaitį, kpt. Vitalijų Fedijų, srž. Tomą<br />
Baškį, srž. Gintarą Zanevičių, gr. Zigmantą Rudgalvį, kpt. Kęstutį<br />
Jančį, j. psk. Artūrą Ivanovą, vrš. Arūną Katilevičių, j. srž.<br />
Antaną Tučkų, vrš. Andrių Pekūną, srž. Vytautą Pivorių, j. srž.<br />
Galiną Baltušienę, j. srž. Vaclovą Gricių.<br />
KASP vadas apdovanojo:<br />
<strong>kariuomenė</strong>s pajėgų lygmens medaliu „Už pasižymėjimą“:<br />
kpt. Vytautą Daunaravičių, kpt. Sigitą Sinkevičių, kpt.<br />
Giedrių Skiezgilą, vyr. ltn. Ramūną Murauskį, vyr. ltn. Aurelijų<br />
Neifaltą, kpt. Mindaugą Albrechtą, kpt. Jaroslavą Dubaką,<br />
kpt. Žydrūną Palubinską, kpt. Andžejų Stefanovičių, kpt.<br />
Marių Sušinskį, vyr. ltn. Saulių Bundulą, vyr. ltn. Saulių Kuiziną,<br />
j. psk. Virgilijų Joniką, j. psk. Raimondą Vašką;<br />
LIETUVOS RESPUBLIKOS PREZIDENTAS<br />
DEKRETAS<br />
DĖL BRIGADOS GENEROLO LAIPSNIO SUTEIKIMO<br />
2008 m. lapkričio 12 d. Nr. 1K-1582<br />
Vilnius<br />
1 straipsnis.<br />
Vadovaudamasis <strong>Lietuvos</strong> Respublikos Konstitucijos 84 straipsnio 15 punktu, <strong>Lietuvos</strong> Respublikos krašto apsaugos<br />
sistemos organizavimo ir karo tarnybos įstatymo 55 straipsnio 2 dalimi ir atsižvelgdamas į <strong>Lietuvos</strong> Respublikos krašto<br />
apsaugos ministro teikimą,<br />
s u t e i k i u pulkininkui Gintautui ZENKEVIČIUI,<br />
Krašto apsaugos ministerijos Generaliniam inspektoriui – brigados generolo laipsnį.<br />
straipsnis.<br />
Šis dekretas įsigalioja nuo š.m. lapkričio 23 d.<br />
RESPUBLIKOS PREZIDENTAS VALDAS ADAMKUS<br />
<strong>kariuomenė</strong>s pajėgų medalių „Už pavyzdingą tarnybą“:<br />
vrš. Kęstutį Orentą, vrš. Romą Siaurusaitį, vyr. srž. Beną<br />
Kaupą, vyr. srž. Mariją Šlekaitytę, vyr. srž. Saulių Vaičiūną;<br />
medaliu „Už pavyzdingą kario savanorio tarnybą“ (15os<br />
metų):<br />
srž. Evaldą Armanavičių, srž. Ingą Orlovienę, ats. ltn. Raimondą<br />
Briedį, srž. Ričardą Griguolą, gr. Vaidą Stankevičių;<br />
medaliu „Už pavyzdingą kario savanorio tarnybą: (10ies<br />
metų):<br />
gr. Raimondą Ambrasiūną, gr. Vilmantą Kurgoną, j. srž. Valdą<br />
Beniulį, gr. Marių Songailą, gr. Aleksandrą Pachomovą, gr.<br />
Marių Purauską, eil. Algį Jankauską, ats. ltn. Antaną Žmėjauską,<br />
gr. Laimį Stipiną, gr. Darių Kaminskį, gr. Sergejų Fariliuką,<br />
gr. Raimondą Šiaučiulį;<br />
medaliu „Už pavyzdingą kario savanorio tarnybą“ (5erių<br />
metų):<br />
j. srž. Robertą Boiką, j. srž. Aivarą Latauską, j. srž. Rasą Vansevičienę,<br />
j. srž. Arną Motūzą, j. srž. Justiną Kaziukonytę, gr. Saulių<br />
Vaitkevičių, gr. Darių Čenį, gr. Marių Paužą, gr. Tomą Barauską,<br />
gr. Viktorą Bučionį, gr. Rolandą Slavinską, gr. Deividą Talaišį,<br />
gr. Donatą Baltrušaitį, eil. Regimantą Vabuolą, eil. Mindaugą Vyšniauską,<br />
eil. Marių Leščinską, j. srž. Jevgenijų Korneičiuką, gr. Anatolijų<br />
Vavulą, gr. Mindaugą Vackonį, gr. Paulių Štarą, gr. Mindaugą<br />
Stumbrį, j. srž. Robertą Meškį, j. srž. Igorį Syrkovą, gr. Tomą Ragainį,<br />
gr. Gedą Kenzgailą, gr. Praną Šatkauską, gr. Tomą Skrinskį,<br />
gr. Eriką Šlimaitę, gr. Aurelijų Strumylą, gr. Vytautą Alboką, gr. Viktoriją<br />
Stancikaitę, eil. Nerijų Brazą, eil. Vaidą Gadliauską, srž. Darių<br />
Genį, gr. Valdemarą Jelinską, gr. Jurgitą Miliškevičiūtę, gr. Tomą<br />
Šližauską, eil. Modestą Monkevičių, eil. Aidą Davolytę, srž. Vytautą<br />
Vilkelį, gr. Audrių Inčirauską, gr. Mantą Bilotą, gr. Rimutę Petronytę,<br />
gr. Aurimą Šiaučiūną, eil. Raimondą Rozenbergą, eil. Andrių<br />
Striuogą, eil. Gintarą Survilą, eil. Eimantą Astiką;<br />
padėkos raštu:<br />
kpt. Mindaugą Bernacką, kpt. Nerijų Gudmoną, kpt. Alfredą<br />
Savičių, vyr. ltn. Donatą Bačiulį, vyr. ltn. Aivarą Šatrauską,<br />
ats. ltn. Liudviką Vasiliauską, vrš. Gintautą Matulį, vrš. Mindaugą<br />
Martinkų, vrš. Egidijų Norvilą, srž. Liną Oertelį, srž. Arūną Petrauską,<br />
srž. Rimantą Viskačką, j. srž. Tomą Dumbliauską, j. srž.<br />
Kęstutį Kolbergį, j. srž. Otiliją Lukenskaitę, j. srž. Darių Petruškevičių,<br />
j. srž. Tarasą Šuruburą, gr. Tautvydą Balčių, gr. Donatą Bukauską,<br />
gr. Modestą Gendvilą, gr. Andrių Kančiauską, gr. Kęstutį<br />
Kazielą, gr. Jurį Kauną, gr. Tomą Maslauską, gr. Aurimą Motūzą,<br />
gr. Gediminą Mockų, gr. Darių Sadecką, gr. Aurimą Stokę, gr.<br />
Giedrių Žegunį, gr. Marių Žukauską, eil. Tomą Balyną, eil. Egidijų<br />
Jankauską, eil. Andrių Narvičių, eil. Laimį Paškevičių, eil. Andrių<br />
Žvironą, Dalią Liuberskienę, Danielių Praspaliauskį, Jadvygą Simanavičienę,<br />
Viliją Strimaitienę, mjr. Artūrą Jasinską, mjr. Saulių<br />
Paliulį, mjr. Žilviną Vainorą, kpt. Mindaugą Didžiulį, kpt. Kęstutį<br />
Pilecką, kpt. Ramūną Razgų, ats. kpt. Joną Andriuškevičių,<br />
ats. kpt. Astą Makauskaitę, vyr. ltn. Valdą Dulkę, vyr. ltn. Aleksandrą<br />
Kuzminą, vyr. ltn. Martyną Verešką, ats. ltn. Eglę Nenortaitę,<br />
psk. Mykolą Kačinską, psk. Žydrūną Sloviką, j. psk. Remigijų<br />
Čiulkinį, j. psk. Petrą Jodenukį, j. psk. Romą Paulauską, vrš. Arvydą<br />
Bikauską, vrš. Arūną Gudelevičių, vrš. Saulių Narbutą, vyr.<br />
srž. Ramūną Kemežį, vyr. srž. Artūrą Rozgų, vyr. srž. Ritą Savickienę,<br />
srž. Arvidą Čiapą, srž. Vaidotą Kudlinską, srž. Albiną Taujanskį,<br />
srž. Sergejų Tkačenką, j. srž. Andrių Jasadavičių, j. srž.<br />
Vidą Radvilavičių, gr. Akvilę Andziukevičiūtę, gr. Laimį Bratiką,<br />
gr. Genovaitę Charkovą, gr. Karolį Glinską, gr. Valerijų Jakštą,<br />
gr. Stanislovą Kolesniką, gr. Justiną Kauzoną, gr. Mareką Makarevičių,<br />
gr. Giedrę Magaitę, gr. Valeriją Mardusevič, gr. Liną<br />
Subačių, gr. Kristiną Steponavičiūtę, gr. Aleksejų Šarapovą, eil.<br />
Roką Urbonavičių, kpt. Valdą Pempę, ats. kpt. Virmantą Balandį,<br />
ats. kpt. Kęstutį Vasiliauską, ats. vyr. ltn. Gediminą Sūdžių, ats.<br />
j. psk. Joną Jaliniauską, ats. vrš. Antaną Ališauską, srž. Vaclovą<br />
Jurkšaitį, srž. Joną Pabiržį, ats. srž. Arūną Ivanauską, ats. j. srž.<br />
Virginijų Veilentą, gr. Vladą Jaciną, gr. Arūną Kodzevičių, ats. gr.<br />
Vilių Butkevičių, ats. gr. Audrių Chocką, ats. eil. Reimondą Baltrūną,<br />
ats. eil. Petrą Krivicką, ats. eil. Saulių Vaikasą.<br />
Violeta BUTENIENĖ<br />
Butigeidžio dragūnų mokomasis<br />
batalionas<br />
Spalio 28 d. Butigeidžio dragūnų<br />
mokomajame batalione 26<br />
bazinio kario savanorio įgūdžių<br />
kurso kariai savanoriai prisiekė ištikimai<br />
tarnauti Tėvynei, būti dorais<br />
ir garbingais <strong>Lietuvos</strong> kariais.<br />
Su šia priesaika baigėsi 7-asis,<br />
paskutinis šiais metais, bazinis kario<br />
savanorio įgūdžių kursas. Kurso<br />
tikslas: suteikti žinių ir įgūdžių,<br />
kad kariai galėtų kompetetingai<br />
vykdyti šaulio pareigas, žinotų<br />
savo funkcijas taikos ir karo metu<br />
Savanorių pajėgų vienetuose.<br />
Dalyvauti baziniame kurse gali<br />
2008 m. lapkričio 27 d. Nr. 11 (395)<br />
Paskutinis bazinis<br />
kursas šiemet<br />
Eil. Justinas Blušniauskas batalioną palieka gerai nusiteikęs.<br />
Ingos Šmitienės nuotrauka<br />
Ltn. Karolis ZIKARAS<br />
PAG-8 visuomenės informavimo<br />
karininkas.<br />
Lapkričio 17 d. Afganistano<br />
Goro provincijos sostinėje Čagčarane<br />
vyko <strong>Lietuvos</strong> vadovaujamos<br />
Goro provincijos atkūrimo grupės<br />
pamainų pasikeitimo ceremonija<br />
Ats. ltn. Eglė TRATAITĖ,<br />
ats. ltn. Vytautas AUDZIJONIS<br />
Didžiosios Kovos rinktinė<br />
Spalio 17 – 25 d. Gaižiūnų poligone<br />
vyko tarptautinės pratybos<br />
„Tvirtas skydas 2008“, kuriose dalyvavo<br />
„Geležinio Vilko“ brigados<br />
padaliniai, Juozo Vitkaus-Kazimieraičio<br />
inžinerijos bataliono,<br />
Krašto apsaugos savanorių pajėgų,<br />
Kunigaikščio Vaidoto tiesioginės<br />
paramos logistikos bataliono,<br />
<strong>Lietuvos</strong> karinių oro pajėgų ir<br />
Karo policijos kariai, beveik 1100<br />
žmonių. Pirmą kartą šiose pratybose<br />
bendrojo Baltijos bataliono<br />
štabe darbavosi Latvijos bei Estijos<br />
atstovai, taip pat dalyvavo Danijos<br />
patarėjų ir mokymo grupė.<br />
Didžiosios Kovos rinktinės Ci-<br />
visi kandidatai, turintys galiojančią<br />
medicininę pažymą apie tinkamumą<br />
tarnybai.<br />
Bataliono instruktoriai yra ypatingai<br />
reiklūs, griežtai laikosi pagrindinio<br />
kurso rengimo reikalavimo<br />
– parengti kvalifikuotą,<br />
išmanantį savo pareigas karį.<br />
Kursantai keturias savaites mokomi<br />
atlikti individualias taktikos<br />
užduotis, valdyti priskirtą ginklą,<br />
įsirengti šaulio ugnies poziciją,<br />
orientuotis vietovėje su žemėlapiu<br />
ir kompasu, naudotis ABC apsauginėmis<br />
priemonėmis, suteikti<br />
pirmąją medicinos pagalbą. Taip<br />
pat mokosi rikiuotės bei statutų,<br />
o baigę kursą ir prisiekę Lietuvai<br />
grįžta į savąsias kuopas.<br />
Misiją Afganistane perėmė<br />
aštuntoji pamaina<br />
– pusmetį ištarnavusią septintąją<br />
pamainą (PAG-7) pakeitė aštuntoji<br />
pamaina (PAG-8), vadovaujama<br />
plk. Vytauto Reklaičio.<br />
<strong>Lietuvos</strong> vadovaujamoje PAG,<br />
be <strong>Lietuvos</strong> karių ir civilių, tarnauja<br />
Danijos, Kroatijos, Jungtinių<br />
Amerikos Valstijų, Ukrainos ir<br />
Gruzijos kariai.<br />
,,Tvirtas skydas“ Gaižiūnų<br />
poligone<br />
vilių ir karių bendradarbiavimo<br />
kuopos savanoriams teko ,,vietinių<br />
gyventojų, vyriausybinių ir<br />
nevyriausybinių organizacijų atstovų“<br />
vaidmuo, taip pat talkininkauti<br />
Algirdo ir J. Vitkaus-Kazimieraičio<br />
batalionams.<br />
CKB kuopos savanoriai, kartu<br />
su profesinės karo tarnybos kariais,<br />
turėjo galimybę patikrinti<br />
savo sugebėjimus ir įgūdžius<br />
spręsti įvairias problemas, reaguoti<br />
į kilusius konfliktus bei surasti<br />
tinkamus sprendimo būdus.<br />
Mokymai „Tvirtas skydas“ pirmą<br />
kartą vyko 2004 metais, tąkart<br />
jose dalyvavo tik „Geležinio<br />
Vilko“brigada. Didžiosios Kovos<br />
rinktinės savanoriai pratybose dalyvauja<br />
nuo 2006 m.<br />
cm
yk<br />
2008 m. lapkričio 27 d. Nr. 11 (395) <strong>Savanoris</strong> psl.<br />
Ryžtas, valia ir garbė<br />
Spalio 30 d.<br />
Jono Žemaičio<br />
karo akademijosramovėje<strong>kariuomenė</strong>s<br />
vadas<br />
gen. ltn. Valdas<br />
Tutkus<br />
įteikė apdovanojimus<br />
- „<strong>Lietuvos</strong>karžygio“<br />
statulėles<br />
KOP Aviacijos<br />
bazės sraigtasparniųeskadrilėslakūnui<br />
kpt. Jonui<br />
Devindoriui,<br />
KASP štabo ginkluotės vyr. specialistui<br />
vrš. Vladui Ignotui ir Kelmės<br />
rajono gyventojams Danutei<br />
ir Jonui Andruliams. Ypatingi<br />
padėkos ženklai taip pat įteik-<br />
ti nepalaužiamam kovotojui už<br />
<strong>Lietuvos</strong> laisvę, pirmajam <strong>Lietuvos</strong><br />
<strong>kariuomenė</strong>s karo kapelionui<br />
monsinjorui dim. plk. Alfonsui<br />
Svarinskui ir misijoje Afganistane<br />
tarnavusiai KASP štabo civilių ir<br />
karių bendradarbiavimo specialistei<br />
j. srž. Julijai Mišinaitei. Taip<br />
pagerbti kariai ir civiliai, kurių išskirtiniai<br />
poelgiai ar gyvenimas<br />
simbolizuoja ryžtą, valią ir garbę.<br />
2005 m. taikos rėmimo misijoje<br />
Kosove KASP būrio KFOR-12<br />
skyriaus vadas vrš. V. Ignotas išgelbėjo<br />
ketverių metukų albanų<br />
mergaitę. Nepastebėjusi pradėjusios<br />
judėti karinių mašinų voros,<br />
mergaitė atsiskyrė nuo šalikelėje<br />
stovėjusios šeimos ir metėsi<br />
tiesiai po sunkiasvorių automobilių<br />
ratais... Vrš. V. Ignotas pastebėjo<br />
mergaitę ir, rizikuodamas<br />
savo gyvybe, ištraukė mažylę<br />
J. srž. Julija Mišinaitė. Vrš. Vladas Ignotas.<br />
Gr. Miglė GADLIAUSKAITĖ<br />
109 kuopos savanorė<br />
1918 m. lapkričio 23 d. tuometinis<br />
mūsų vyriausybės vadovas Augustinas<br />
Voldemaras pasirašė įsakymą<br />
Nr.1, nuo kurio ir prasidėjo oficialus<br />
ginkluotųjų pajėgų kūrimas. Šiandieninė<br />
<strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong> yra ta pati<br />
prieš 90 metų įkurta <strong>kariuomenė</strong>, o<br />
lapkričio 23-ioji - mūsų šventė.<br />
Dainavos rinktinės savanoriai<br />
<strong>kariuomenė</strong>s 90-metį šiek tiek „paankstino“<br />
ir nusprendė paminėti<br />
lapkričio 16 d. Druskininkuose, nes<br />
lapkričio 23-iąją ir taip daug visokiausių<br />
renginių.<br />
Oras pasitaikė nekoks, bet kariui<br />
nebūna blogo oro. Šventė prasidėjo<br />
mišiomis bažnyčioje, o pats<br />
renginys vyko prie Druskonio ežero.<br />
Po raporto rinktinės vadui mjr.<br />
Arturui Jasinskui ir <strong>Lietuvos</strong> himno,<br />
buvo pristatyti mūsų svečiai - VSAT<br />
Varėnos rinktinės štabo skyriaus viršininkas<br />
plk. ltn. Juozas Urbonavičius,<br />
karinių dalinių bei sukarintų<br />
struktūrų atstovai.<br />
Grojo <strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>s<br />
orkestras, kuriam dirigavo vyr.ltn.<br />
Dainius Povilionis.<br />
109 kuopos savanoriai atliko savo<br />
parodomąją programą, šoko Druskininkų<br />
kultūros centro šokių grupė<br />
„Opus“. Merginas aikštelėje pakeitė<br />
VSAT Varėnos rinktinės Druskininkų<br />
užkardos kinologų grupė, vadovaujama<br />
vyr. psk. Donato Motiejūno.<br />
Buvo labai įdomu stebėti, kaip<br />
pasieniečių šunys Lordas ir Argo<br />
vykdo įvairias kinologų komandas,<br />
ieško paslėptų narkotikų, padeda sulaikyti<br />
sienos pažeidėją.<br />
Pasieniečius pakeitė 109 kuopos<br />
savanoriai, demonstravę kovinės savigynos<br />
veiksmus. Žiūrovai negailėjo<br />
plojimų šauniai pasirodžiusiems<br />
kariams ir jų vadui kpt. Kęstučiui<br />
Valentai.<br />
Tačiau šventė dar nesibaigė. Svečiai<br />
bei žiūrovai buvo pakviesti pasižiūrėti<br />
mūsų ginkluotės ir kovos technikos,<br />
na ir pasivaišinti kareiviška koše, išgerti<br />
arbatos, pabendrauti su kariais.<br />
Kariuomenės diena – tai visų pirma<br />
pačių karių šventė. Šventė, kuri<br />
skatina nepamiršti, kas yra <strong>kariuomenė</strong><br />
ir ką ji reiškia tautai ir kiekvienam<br />
lietuviui. Pamąstykime ir<br />
suprasime – aš reikalingas kariuomenei,<br />
nes esu jos dalelė, o <strong>kariuomenė</strong><br />
reikalinga man.<br />
iš po ratų. Vrš. V. Ignotui statulėlė<br />
„<strong>Lietuvos</strong> karžygys“ įteikta už<br />
ryžtą. Šiuo metu viršila tarnauja<br />
misijoje Afganistane.<br />
Statulėle už valią įvertinta Karinių<br />
oro pajėgų lakūno kpt. J.<br />
Devindorio tarnyba. Nuo 1992<br />
metų <strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>je tarnaujantis,<br />
daugiau kaip 3300 valandų<br />
skraidęs, karininkas ne<br />
kartą skubėjo į pagalbą nukentėjusiems<br />
žmonėms: skraidino<br />
sunkiai sužalotus ligonius, audrų<br />
metu gelbėjo skęstančius žvejus,<br />
gabeno donorų organus, gesino<br />
gaisrus. 2006 m. kpt. J. Devindorio<br />
vadovaujamas sraigtasparnio<br />
ekipažas gesino gaisrą Smiltynės<br />
miške Kuršių nerijoje. Tai<br />
buvo pirmoji tokio masto Karinių<br />
oro pajėgų operacija, neleidusi<br />
liepsnoms pasiglemžti miško<br />
iki pat Nidos.<br />
Statulėlė už garbę įteikta Kelmės<br />
rajono Maironių kaime gyvenantiems<br />
Jonui ir Danutei Andruliams.<br />
Vyriausiasis jų sūnus į<br />
<strong>Lietuvos</strong> karo akademiją įstojo<br />
tepraėjus ketveriems metams po<br />
nepriklausomybės atkūrimo. Juo<br />
pasekė ir trys jaunėliai. Keturi<br />
karininkai broliai Andruliai dabar<br />
tarnauja įvairiose <strong>kariuomenė</strong>s<br />
rūšyse. Pagrindinė vertybė<br />
Andrulių namuose – patriotizmas,<br />
pagalba artimui ir sąžiningumas.<br />
Dar du asmenys pagerbti ypatingos<br />
padėkos ženklais.<br />
Monsinjoras Alfonsas Svarinskas<br />
– dimisijos pulkininkas,<br />
kovotojų už laisvę, politinių kalinių<br />
bei tremtinių kapelionas,<br />
pirmasis <strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>s<br />
kapelionas. Okupacijos metais<br />
penkis kartus teistas už veiklą<br />
<strong>Lietuvos</strong> laisvės labui, 22 metus<br />
kalėjęs sovietiniuose kalėjimuose<br />
ir konclageriuose. Visas<br />
gyvenimas skirtas Tėvynei Lietuvai.<br />
2007 m. Goro provincijos atkūrimo<br />
grupėje tarnavusi j. srž. Julija<br />
Mišinaitė nuvežė popieriaus,<br />
pieštukų ir <strong>Lietuvos</strong> moksleivių<br />
piešinių. Mainais Goro vaikai baltą<br />
popieriaus lapą išmargino savo<br />
pasakojimais. Taip Julija surado<br />
būdą dviems visiškai skirtingiems<br />
pasauliams susikalbėti. Vėliau j.<br />
srž. J. Mišinaitės sumanymą išplėtojo<br />
dainininkė Jurga Šeduikytė.<br />
Bronzines 30 cm aukščio kario<br />
su Gediminaičių stulpais statulėles<br />
sukūrė skulptorius Romas Kvintas.<br />
Menininkas rėmėsi atkurtais XIV<br />
amžiaus <strong>Lietuvos</strong> kario ginkluotės ir<br />
ekipuotės pavyzdžiais. Svarbiausios<br />
detalės: kalavijas, šalmas, skydas ir<br />
kovinis peilis. Kęstučio ir Algirdo<br />
laikais lietuvis karys niekuo nenusileido<br />
kitų kraštų kariams. Tačiau ir<br />
geriausia ginkluotė yra bevertė be<br />
Tėvynės meilės ir ištikimybės, kario<br />
garbės, drąsos ir ryžto<br />
Kasmet <strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>s<br />
vadas įteiks po tris „<strong>Lietuvos</strong> karžygio“<br />
statulėles.<br />
„Savanorio“ inf.<br />
Kariuomenės diena Druskininkuose<br />
Iškilminga rikiuotė Druskininkuose.<br />
109 kuopos savanorių pasirodymas.<br />
Monsinjoras dim. plk. Alfonsas Svarinskas.<br />
Alfredo Pliadžio nuotraukos<br />
Astos Kazlauskienės nuotraukos
psl.<br />
<strong>Savanoris</strong><br />
<strong>Lietuvos</strong> kariuomenei – 90<br />
2008 m. lapkričio 27 d. Nr. 11 (395)<br />
Paskutinės laidos kariūnas<br />
XV aspirantų laida Karo mokyklos duris pravėrė 1939 m. rudenį. Europos padangę jau temdė karo debesys,<br />
„tūkstantmetis Reichas“, savo bičiulės ir bendražygės komunistinės Rusijos skatinamas ir remiamas, gviešėsi užgrobti<br />
visą žemyną. Stalinas šypsojosi pro ūsus ir laukė momento, kai galės smogti peiliu vokiečiams į nugarą ir<br />
„išvaduoti“ visą Europą. Hitleris suvokė savo bičiulio klastą ir buvo priverstas pradėti prevencinį karą su Sovietų<br />
Sąjunga, tačiau karas dviem frontais reiškė vokiečių politikos krachą. Stalinas apmovė ir Hitlerį, ir Čerčilį, ir<br />
Ruzveltą ir visus kitus, bet vis tiek jautėsi nelaimingas, net pompastiškas pergalės paradas Maskvoje 1945 m. jo<br />
nedžiugino, – anokia čia pergalė, va jeigu mūsų tankai burgztų prie Lamanšo ir Pirėnų...<br />
Ats. kpt. Vytautas VOVERIS<br />
„Savanorio“ redaktorius<br />
Laisvei blėstant<br />
Šiandien tie politinių gangsterių<br />
kruvini žaidimai gerai žinomi, bet<br />
tada, prieš septynis dešimtmečius,<br />
buvo tik nuojautos, spėliojimai ir viltys:<br />
gal karas nepalies <strong>Lietuvos</strong>, reikia<br />
tik neutraliteto laikytis, nesiduoti įveliamiems,<br />
stiprinti savo kariuomenę...<br />
Padidintas priėmimas į Karo mokyklą,<br />
vien aspirantų (būsimųjų atsargos karininkų)<br />
priimta beveik 300 – būsimųjų<br />
pėstininkų, kavaleristų, inžinierių,<br />
šarvuotininkų, ginklininkų, aviatorių.<br />
Žvarbūs istorijos vėjai išblaškė paskutiniąją<br />
kariūnų aspirantų laidą po<br />
visą pasaulį, vieni atsidūrė Sibire, kiti<br />
žuvo partizaninėse kovose, gyvų likę<br />
jau labai nedaug. Vienas iš jų – Vytautas<br />
Gurevičius, gyvenantis Vilniuje,<br />
Mildos gatvelėje Antakalnio kalvose.<br />
Garbaus amžiaus veteranas (pavasarį<br />
švęs 90–metį) prisimena, kad mokydamasis<br />
Marijampolės Rygiškių Jono<br />
gimnazijoje svajojo apie studijas Universitete,<br />
karininko profesija netraukė,<br />
bet taip pat žinojo, jog kaip ir visiems<br />
jauniems ir sveikiems <strong>Lietuvos</strong><br />
vyrams, teks atlikti karo prievolę. Net<br />
mintis nekilo, kad gal nepašauks, o jeigu<br />
pašauks, tai gal išsisuksiu... Menkas<br />
vyras, jeigu net <strong>kariuomenė</strong>je netarnavęs!<br />
– tokia nuomonė vyravo visuomenėje.<br />
Tarnavo visi, ne tik ūkininkų<br />
vaikai, bet ir prezidento Antano Smetonos<br />
sūnus, ir užsienio universitetuose<br />
studijuojantys jaunuoliai. Algirdas<br />
Greimas, vėliau tapęs europinio masto<br />
mokslininku, studijavo garsiajame<br />
Sorbonos universitete Paryžiuje, bet<br />
atėjus metui atlikti karo prievolę, nutraukė<br />
studijas ir grįžo į Lietuvą. Pasakojama,<br />
kad prezidentas, išleidęs sūnų<br />
į kariuomenę, greitai pastebėjo, kad<br />
jo kareivis namie ir namie. Prezidentas<br />
nepatingėjo nuvažiuoti į dalinį ir<br />
sumišusiam kuopos vadui paaiškino:<br />
taip, jam, prezidentui, Julius yra sūnus,<br />
bet tamstai – tik eilinis Smetona,<br />
kaip ir visi. Įsivaizduokite kažką panašaus<br />
šiandieninėje Lietuvoje!<br />
Marijampolės apskrities karo komendantūroje<br />
abiturientas Vytautas<br />
Gurevičius pasisakė norįs tapti atsargos<br />
karininku ir sulaukė palankaus<br />
komendanto plk. ltn. Andriaus Kerbelio<br />
sprendimo: tinkamas, pasiųsti į<br />
Karo mokyklą.<br />
Atsargos karininkams parengti dar<br />
1926 m. Karo mokykloje buvo įsteigti<br />
aspirantų kursai. Juos nuolat tobulino,<br />
kol galiausiai atsirado aspirantų tarnybos<br />
įstatymas. 1937 m. aspirantų tarnyba<br />
pratęsiama iki 15 mėnesių, be to<br />
ir kadro kariūnai ir kariūnai aspirantai<br />
turėjo išbūti tam tikrą laiką kandidatais,<br />
išlaikyti konkursinius lietuvių<br />
kalbos ir <strong>Lietuvos</strong> istorijos egzaminus.<br />
Mokslai Karo mokykloje prasidėdavo<br />
tarnyba eiliniais kareiviais daliniuo-<br />
se. Čia būsimųjų kariūnų laukdavo<br />
jaunojo kareivio kursas ir ypatingas<br />
dalinio karininkų dėmesys: tinka<br />
jaunuolis į karininkus ar netinka?<br />
Kariūnai<br />
Jaunojo kareivio kursą Vytautas<br />
Gurevičius atliko 1–ame Gedimino<br />
pėstininkų pulke Ukmergėje, o<br />
jau grįžęs į Karo mokyklą pasijuto<br />
tikru kariūnu. Pateko į 1–osios aspirantų<br />
(pėstininkų) kuopos kulkosvaidžių<br />
būrį. Kuopai vadovavo<br />
kpt. Antanas Ramanauskas, būriui<br />
– ltn. Antanas Petkūnas (žuvęs sovietų<br />
konclageryje). Paskutiniaisiais<br />
Nepriklausomybės metais prasidėjo<br />
savanoriškas nelietuviškai<br />
skambančių, prievarta svetimųjų<br />
suslavintų, pavardžių lietuvinimas<br />
(latviai ir estai tai padarė anksčiau)<br />
ir pritrūko kelių metų, kad visų lietuvių<br />
pavardės sužėrėtų autentika<br />
ir grožiu. Okupantai iškart uždraudė<br />
pavardžių lietuvinimą, bet kpt.<br />
A. Ramanauskas prieš pat okupaciją<br />
dar suspėjo tapti Ramoniu.<br />
Mokykloje gražiai derinosi kovinis<br />
rengimas su patriotiniu ugdymu,<br />
tautine dvasia, pagarba lietuvių<br />
kalbai, kultūrai, papročiams.<br />
Kariūnai daug sportavo, o turintys<br />
meninių polinkių dainavo chore,<br />
galėjo groti įvairiuose ansambliukuose,<br />
literatai ir dailininkai būrėsi<br />
prie „Kariūno“ žurnalo. Kariūnai<br />
patys tą žurnalą redaguodavo, patys<br />
ir prirašydavo, tik redaktoriumi<br />
būdavo kuris nors karininkas. Vienu<br />
metu jį redagavo mokyklos lektorius<br />
ltn. Jonas Noreika (antrosios<br />
sovietų okupacijos metu pasipriešinimo<br />
organizatorius Generolas<br />
Vėtra, rusų nužudytas, jo biografija<br />
yra ir „Lietuvių rašytojų sąvade“),<br />
vėliau – j. ltn. Vytautas Tamulaitis<br />
(garsus vaikų rašytojas, Karo mokykloje<br />
dėstęs topografiją). Aktyviu<br />
„Kariūno“ bendradarbiu ir redaktoriumi<br />
greitai tapo Vytauto<br />
Gurevičiaus bendramokslis iš XV<br />
aspirantų laidos Benediktas Labėnas<br />
(Labenskas, pavardę susilietuvino<br />
Karo mokykloje), gabus poetas,<br />
vienas iš Dzūkijos partizanų<br />
vadų (slapyvardis Kariūnas), Adolfo<br />
Ramanausko–Vanago bendražygis.<br />
Beje, jie abu baigę tą pačią Seinų<br />
gimnaziją Lazdijuose.<br />
Daug laiko kariūnai praleisdavo<br />
laukuose, taktinėse pratybose.<br />
– Grįždavom, – prisimena Gurevičius,<br />
– nuvargę, dažnai sušlapę,<br />
nusiprausiam ir žygiuojam į valgyklą<br />
pietauti, valgykloje – orkestras<br />
groja. Iškart nuovargio tarsi nebūta,<br />
o apetitu niekada nesiskųsdavome,<br />
dauguma kariūnų – iš kaimų,<br />
ūkininkų vaikai, nebuvome išrankus.<br />
Maitindavo gerai, skaniai, tad<br />
kirsdavome viską.<br />
Ne visi. Tos pačios laidos kariū-<br />
.... ir 1939-aisiais, įstojęs į Karo<br />
mokyklą.<br />
nas Gediminas Ruzgys prisimena,<br />
kad kariūnui Abeliui Stražui, buržujų<br />
sūneliui, žmona vis atnešdavo<br />
pyragaičių, gerai įvyniotų, kad neatšaltų,<br />
mat jo skrandžiui kareiviškas<br />
maistas per grubus. Šlamšdavo<br />
ponaitis tuos pyragaičius, o visa<br />
mokykla šaipydavosi. Vėliau Abelis<br />
„darbavosi“ NKVD, karo metais<br />
pabėgęs į Rusiją, nuo fronto išsisuko,<br />
trainiojosi užnugaryje, sugrįžęs,<br />
net neturėdamas aukštojo išsilavinimo,<br />
įlindo į Vilniaus pedagoginį<br />
institutą – istorijos katedros vedėju.<br />
Dar vėliau – išdūmė į Izraelį.<br />
Tvarka mokykloje buvo pavyzdinė.<br />
Laisvo laiko kariūnai turėjo<br />
nedaug, tik vakarais, į miestą išleisdavo<br />
sekmadieniais, jeigu neturi<br />
nuobaudų. Kaip bausdavo už įvairius<br />
nusižengimus?<br />
– Dažniausia bausmė – budėjimas<br />
kuopoje be eilės. Dar skirdavo<br />
nakčiai patruliuoti mokyklos<br />
teritorijoje. Pati didžiausia ir sunkiausia<br />
– „po šautuvu“, t. y. su pilna<br />
uniforma ir šautuvu ant peties turėdavai<br />
stovėti „ramiai“, o būrininkas<br />
sėdi ant taburetės priešais ir stebi –<br />
krustelėjai nors truputį, viskas, teks<br />
stovėti dar kartą. Labai sunki bausmė,<br />
žinau, teko stovėti kartą visą<br />
valandą. Nubaudė būrio vadas ltn.<br />
Petkūnas, kai lauko pratybose iš-<br />
Vytautas Gurevičius atkūrus Nepriklausomybę...<br />
rinkau prastą kulkosvaidžio ugnies<br />
poziciją.<br />
Tos pačios XV laidos kariūnas<br />
aspirantas Albinas Sodonis „Savanorio“<br />
redakcijoje yra pasakojęs,<br />
kad jis ir Adolfas Ramanauskas<br />
kartais ir per tvorą naktį peršokdavę,<br />
pas paneles traukdavę.<br />
– Na ne, vargu ar tai tiesa, – dvejoja<br />
Vytautas Gurevičius, – mes buvom<br />
jauni vyrai, ne šventieji, bet<br />
naktį po mokyklos teritoriją niekas<br />
negalėjo vaikščioti, nežinai slaptažodžio,<br />
patruliai iškart sulaikys. Vėliau,<br />
prie sovietų, jau viskas pairo,<br />
bet mes tuo metu buvome stažuotėse,<br />
pulkuose. Albinas kažką supainiojo.<br />
Juo labiau, kad Adolfas,<br />
Albinas ir aš tarnavome viename<br />
būryje ir buvome artimiausi<br />
draugai. Su Adolfu dar ir porininkai,<br />
tampydavome tą patį sunkųjį<br />
Brno sistemos kulkosvaidį (maksimą).<br />
Adolfas smulkesnio sudėjimo,<br />
bet vikresnis, greičiau orientuodavosi,<br />
todėl ir „po šautuvu“ jam<br />
neteko stovėti. Sutardavome puikiai.<br />
Labai komunikabilus, draugiškas,<br />
visada pasirengęs kitam padėti.<br />
Linksmas, gražiai dainuodavo,<br />
mokėjo daug anekdotų (tik ne tokių<br />
kaip šiandien). Aš net truputį<br />
jam pavydėjau, nes buvau tylesnis,<br />
galvodavau – štai šaunus dzūkas,<br />
tai ne mes, suvalkiečiai! Kartą teko<br />
lankytis ir Adolfo tėviškėje Bielėnų<br />
kaime, susipažinau su gražia, miela<br />
Ramanauskų šeima.<br />
Iš lektorių gerai prisimenu plk.<br />
ltn. Juozą Vitkų, busimąjį Dzūkijos<br />
partizanų vadą Kazimieraitį, žuvusį<br />
kovose. Dėstė karo inžineriją, labai<br />
išsilavinęs ir kultūringas karininkas.<br />
Mokyklos viršininkas brg. gen. Jo-<br />
nas Juodišius (žuvęs sovietų konclagery)<br />
mums nieko nedėstė, bet kartais<br />
naktimis tikrindavo sargybas.<br />
Visi laukė karo<br />
1940 m. pavasarį kariūnų batalionas<br />
praleido Pabradės poligone.<br />
Birželio 13–ąją šventė prezidento<br />
Antano Smetonos vardines, o kitos<br />
dienos rytą jau krovėsi į ešeloną,<br />
batalionas turėjo grįžti į Kauną.<br />
Vilniuje traukinys sustojo prie viaduko<br />
priešais Aušros vartus ir stovi,<br />
bet kariūnų neišleidžia, nors buvo<br />
numatytos ekskursijos po miestą,<br />
susitikimai su Vilniaus lietuviais.<br />
Į vagoną įlipa ltn. Ipolitas Šagamogas<br />
ir praneša: šįryt Raudonoji<br />
armija peržengė <strong>Lietuvos</strong> sieną!<br />
Iškart, prisimena Vytautas Gurevičius,<br />
vagone tapo tylu, tylu. Kauno<br />
link pajudėjo tik vėlai vakare ir važiavo<br />
tarsi į laidotuves. Kaune traukinį<br />
apsupo rusai – purvini, skarmaluoti,<br />
nieko neišleido iki ryto.<br />
Batalioną pasitikęs mokyklos viršininkas<br />
gen. Juodišius, kaip įprasta,<br />
padėkojo už tarnybą, patylėjo, tarsi<br />
norėjo dar kažką pasakyti, tačiau<br />
tik mostelėjo ranka: veskit žmones<br />
į patalpas. O ką sakyti, jeigu mokykla<br />
apsupta rusų, matosi jų postai,<br />
sunkieji kulkosvaidžiai.<br />
– Neilgai mes ten ir buvome, –<br />
prisimena Vytautas Gurevičius. –<br />
greitai išskirstė į pulkus stažuotei.<br />
Trys draugai – Vytautas, Adolfas<br />
ir Albinas – pateko į vieną dalinį –<br />
3–iojo Vytauto Didžiojo pėstininkų<br />
pulko III batalioną, kuriam vadovavo<br />
plk. lt. Juozas Šlepetys, vėliau<br />
žuvęs sovietų konclagery. Batalionas<br />
stovėjo Raseiniuose, bet dalis<br />
– Tytuvėnuose, saugojo Pagryžuvio<br />
karinius sandėlius. Kariūnus<br />
pasiuntė į Tytuvėnus.<br />
– Mokėme jaunus kareivius,<br />
naktimis tikrindavome sargybas, ir<br />
kalbėjomės, ginčijomės. Kas laukia<br />
mūsų Tėvynės? Mes nesvarstėme,<br />
kas gali atsitikti mums, kariūnams,<br />
nes ir taip aišku: koks <strong>Lietuvos</strong> likimas,<br />
toks ir mūsų. Adolfo nuomonė<br />
buvo tvirta: „Kada šita velniava<br />
baigsis? Turime kovoti!” Taip, turime,<br />
bet kaip, kokiu būdu? Pradžioje<br />
komunistai juk nekalbėjo apie<br />
„stojimą“ į Sovietų Sąjungą, tad<br />
būta vilčių, kad gal rusai mums paliks<br />
bent tokį valstybingumą kaip<br />
Mongolijos. Ar tik ne taip galvodami<br />
sutiko dalyvauti „liaudies vyriausybės“<br />
veikloje Vincas Krėvė,<br />
Ernestas Galvanauskas? Bet rusai<br />
manė, kad Lietuva neverta net<br />
Mongolijos statuso. Tai paaiškėjo<br />
labai greitai ir iliuzijos išsisklaidė.<br />
Grįžo kariūnai iš stažuočių jau<br />
ne į Kauną, bet į Vilnių ir ne į lietuvišką<br />
karo mokyklą, o Raudonosios<br />
armijos pėstininkų karo mokyklą,<br />
pilną „komandyrių“ ir politrukų,<br />
rusų ir žydų, o greitai iš Rusijos atkėlė<br />
ir rusų kursantų batalioną. Joks<br />
rimtas mokymas nevyko. Lietuviai<br />
buvo nusiteikę labai patriotiškai.<br />
Aspirantams turėjo suteikti laipsnius<br />
ir paleisti į atsargą. Iškilmės<br />
prasidėjo lietuviškomis patriotinėmis<br />
dainomis. Net Stražas ir Bernotėnas,<br />
vienintelis kurso lietuvis, nuėjęs<br />
tarnauti okupantams, girtuoklis,<br />
cm
yk<br />
2008 m. lapkričio 27 d. Nr. 11 (395) <strong>Savanoris</strong> psl.<br />
bijodami gauti į sprandą, dainavo.<br />
Laipsnių nesuteikė, tik greitosiomis<br />
išdavė popierėlius, kuriuose užrašė:<br />
„komandir zapasa“. Niekas dėl to<br />
nepergyveno – nedidelė garbė tapti<br />
rusų karininku, be to visi tikėjo, jog<br />
tai – laikina, greitai kils karas, rusai<br />
gaus į kailį, o mes padėsim juos<br />
mušti, turim savų sąskaitų. Adolfas<br />
Ramanauskas, anksčiau jau baigęs<br />
Pedagoginį institutą, išvyko mokytojauti<br />
į Dzūkiją, Sodonis įstojo į<br />
Šiaulių prekybos institutą, o Vytautas<br />
Gurevičius – į Vilniaus universiteto<br />
Medicinos fakultetą.<br />
Vokiečių–sovietų karas turbūt<br />
vienintelis karas, kurį Lietuva sutiko<br />
džiūgaudama, su vėliavomis ir<br />
dainomis. Miestų jaunimas, ūkininkai<br />
griebėsi ginklų ir būrėsi, prasidėjo<br />
Birželio sukilimas. Rusai bėgo<br />
it pablūdę, plėšdami ir žudydami<br />
civilius gyventojus. Antai Panevėžyje<br />
iššaudė cukraus fabriko darbininkus<br />
– mes bėgam, o jūs ir toliau<br />
cukrų gaminsit!<br />
Netrukus visi pamatė, kad vokiečiai<br />
niekuo ne geresni už rusus, tokie<br />
patys okupantai, todėl lietuviams<br />
reikia saugoti tautą, savus žmones,<br />
kultūrą, ūkį, nesikišti ir laukti karo<br />
pabaigos, viliantis, jog pavyks atkurti<br />
nepriklausomą valstybę. Tą gerai<br />
suprato visi – nuo generalinio tarėjo<br />
iki eilinio policininko. Kaune, „Lietūkyje“,<br />
sulaikė darbininką, pavogusį<br />
kelis maišelius miltų. Atiduok vagišių<br />
vokiečiams, jie jį sušaudys nė<br />
nemirktelėję. Direktorius pasikvietė<br />
vagystę išaiškinusį darbuotoją.<br />
„Kieno tie maišai?“ – „Mūsų“. – „O<br />
žmogus kieno?“ – „Irgi mūsų, lietuvis“.<br />
– „Tai ir nebūtina vokiečiams<br />
žinoti...“<br />
Gydytoju dirbo 60<br />
metų<br />
Karo metais Vytautas Gurevičius<br />
tęsė studijas Universitete. Artėjant<br />
Raudonajai armijai iš sostinės<br />
išvyko paskutiniu traukiniu,<br />
kurį užpuolė rusų aviacija, buvo<br />
sužeistas. Fronto sulaukė gimtajame<br />
Sūsninkų kaime Kalvarijos<br />
valsčiuje.<br />
– Tėvas turėjo 18 hektarų. Labai<br />
darbštus, sumanus, mylėjo žemę,<br />
todėl mūsų laukuose javai būdavo<br />
gražesni nei kaimynų. Šeimoje augome<br />
penki vaikai, aš – vidurinis,<br />
viena jaunesnė sesuo mirė maža.<br />
Atėjus rusams nebeliko nieko, ištrėmė<br />
į Sibirą ir tėvus, ir brolį bei<br />
seseris. Aš likau tik todėl, jog gyvenau<br />
atskirai, Vilniuje.<br />
Į Vilnių Vytautas Gurevičius sugrįžo<br />
iškart praslinkus frontui ir<br />
dar nė Universiteto nebaigęs pradėjo<br />
dirbti gydytoju Žvėryne, Vytauto<br />
gatvėje. Vis dėlto gerai, kad<br />
ne visa inteligentija karo pabaigoje<br />
pabėgo į Vakarus. Dalis pasiliko ir<br />
buvo atsvara iš Rusijos atsibasčiusiems<br />
burliokams ir tokiems „kadrams“,<br />
kaip Stražas. Kokia tautai<br />
nauda, kad į Vakarus išdūmė žymiausi<br />
mūsų kalbininkai Antanas<br />
Salys ir Pranas Skardžius? Jų reikėjo<br />
Vilniaus universitetui.<br />
Su Adolfu Ramanausku Gurevičiui<br />
jau nebeteko susitikti, tačiau<br />
žinojo, kad jis – Vanagas, vadovauja<br />
Dzūkijos partizanams.<br />
– Vieną kartą, – prisimena, –<br />
nežinomi žmonės perdavė Adolfo<br />
laiškelį. Rašė, kad į Vilnių atvyks jo<br />
žmona, prašė pakrikštyti jų vaikelį.<br />
Taip susipažinau su Birute Mažei-<br />
kaite–Ramanauskiene. Ji pradžioje<br />
mane labai atidžiai nužvelgė, nes<br />
Adolfas turbūt pasakė, kaip turėčiau<br />
atrodyti, ir tik įsitikinusi, kad<br />
aš tikrai tas pats, pasisakė savo vardą.<br />
Aš su savo žmona Vlada jų dukrelę<br />
Auksutę ir pakrikštijau Žvėryno<br />
bažnyčioje, ten klebonavo<br />
labai patriotiškai nusiteikęs kunigas<br />
lietuvis. Krikšto metu Auksutė<br />
gavo ir krikščionišką Marijos vardą.<br />
Džiaugiuosi, kad mano krikšto<br />
duktė šiemet išrinkta į Seimą.<br />
Vėliau partizanų vado žmona<br />
paprašė paguldyti į ligoninę jos<br />
brolį Albiną. Gydytojas sutiko ir labai<br />
greitai pats atsidūrė KGB.<br />
– Neigti, jog pažįstu Birutę Mažeikaitę<br />
buvo beprasmiška. Aš tik<br />
sakiau, jog esu gydytojas ir privalau<br />
suteikti pagalbą visiems, Hipokrato<br />
priesaika įpareigoja. O jeigu jūs<br />
manot, kad ne visus galima gydyti,<br />
tai duokit sąrašą, kurių negalima<br />
guldyti į ligoninę. Tardytojas įsiuto<br />
ir spyrė man į kojas, bet paleido.<br />
Antrą kartą areštavo už ryšius<br />
su pusbroliu Vincu Patacku, Tauro<br />
apygardos partizanu, bet ir tada likimas<br />
man buvo palankus.<br />
KGB neužmiršo gydytojo Gurevičiaus<br />
ir vėliau:<br />
– Pasiūlė tapti informatoriumi.<br />
Sakau, na ką aš, psichiatrinės ligoninės<br />
gydytojas, jums galiu pranešinėti?<br />
Po kurio laiko vėl kviečiasi. Ir<br />
trečią kartą kviečiasi, tada aš jau kategoriškai<br />
atsisakiau. Daugiau neverbavo,<br />
bet ir nepamiršo. Numirė<br />
Amerikoje dėdė, reikėjo vykti palikimo<br />
reikalais, tačiau KGB neišleido<br />
– kaip tu mums, taip mes tau.<br />
Dėdės doleriai taip ir liko Amerikoje,<br />
atiteko svetimiems.<br />
Grįžusius iš tremties tėvus, seseris,<br />
brolį gydytojas priglaudė pas<br />
save, Vilniuje.<br />
– Suvargę, išsekę, kur jiems dėtis,<br />
ką jie veiks tėviškėje? Nors butas<br />
ir nedidelis, vos 30 kvadratinių<br />
metrų, bet vietos užteko, sutilpom,<br />
svarbiausia tremtiniams prisiregistruoti.<br />
Taip visa mūsų šeima tapo<br />
vilniečiais.<br />
Apsivilkęs baltą chalatą 1944<br />
m., gydytoju Vytautas Gurevičius<br />
išdirbo iki 2004–ųjų. Šešis dešimtmečius!<br />
– Prieš trejetą metų išėjo Anapilin<br />
mano žmona Vlada, taip pat<br />
gydytoja. Likau vienas, bet ne vienišas,<br />
Dievas mums davė gerus, rūpestingus<br />
vaikus. Duktė Nemira<br />
pasirinko tėvų profesiją – tapo gydytoja,<br />
sūnus Ainis – žurnalistas,<br />
kitas – Juozas dirba Mokslų akademijos<br />
Fizikos institute. Įsūnijom<br />
ir užauginom dar ir našlaitį Orestą,<br />
šiandien jau studentą. Manau,<br />
kad gyvenimas neprabėgo beprasmiškai,<br />
gyvenau, dirbau žmonėms<br />
ir savajai tautai.<br />
Atkūrus <strong>Lietuvos</strong> atsargos karininkų<br />
sąjungą (LAKS),Vytautas<br />
Gurevičius tapo šios organizacijos<br />
nariu (šiuo metu priklauso Atsargos<br />
karininkų sąjungai – AKS).<br />
Įstojo, kaip buvęs Karo mokyklos<br />
kariūnas, be to, turintis sovietinį<br />
medicinos tarnybos atsargos kapitono<br />
laipsnį. Įsigijo lietuvišką uniformą<br />
su kapitono antpečiais. Ir ką<br />
jūs manote? Mūsų valdžia kapitonui<br />
suteikė leitenanto laipsnį!<br />
– Prieškaryje viena žvaigždutė<br />
reiškė jaunesniojo leitenanto laipsnį,<br />
– šypsosi Vytautas Gurevičius.<br />
– Ir man paliko vieną, vadinasi, esu<br />
dar jaunas.<br />
Ginklai žvanga, bet mūzos netyli<br />
Ats. kpt. Vytautas VOVERIS<br />
„Savanorio“ redaktorius<br />
Taip galima būtų pasakyti, perfrazuojant<br />
seną romėnų posakį,<br />
apie lapkričio 14 d. Vilniuje, Šv.<br />
Ignoto (Įgulos) bažnyčios Rūsio<br />
salėje vykusį mjr. Valerijaus Šerelio<br />
poezijos rinkinio „Mūzoms ir<br />
jų kareiviams“ pristatymą.<br />
Majoras – senas karys, savanoris<br />
kūrėjas, tarnybą pradėjęs<br />
dar 1991 m. <strong>Lietuvos</strong> žemės<br />
ūkio akademijos studentų savanorių<br />
būryje. Baigęs Miškų fakultetą<br />
pasirinko kario profesionalo<br />
kelią. <strong>Lietuvos</strong> miškų<br />
žinyba neteko vieno girininko<br />
ar urėdo, <strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong><br />
įgijo vieną gerą karininką.<br />
Per 17 metų daug patirta ir pamatyta,<br />
nes teko patarnauti ne<br />
tik dragūnuose bei jėgeriuose.<br />
Afganistane vadovavo <strong>Lietuvos</strong><br />
specialiųjų pajėgų eskadronui.<br />
Vėliau su tada dar viršila<br />
Ernestu Kuckailiu buvo pirmieji<br />
lietuviai NATO mokymo misijoje<br />
Irake, dirbo Irako karo<br />
akademijoje. Kurį laiką teko padirbėti<br />
ir mūsų Karo akademijoje,<br />
o šiuo metu – Baltijos gynybos<br />
koledžo instruktorius.<br />
– Mano senelis buvo tikras kareivis,<br />
– sako majoras, – tarnavo<br />
Geležinio Vilko dragūnų pulke,<br />
priklausė Šaulių sąjungai, o Antrajame<br />
pasauliniame kare kovojo<br />
prieš rusus. Norvegijoje pateko<br />
į nelaisvę ir laivu buvo nugabentas<br />
į lagerius Archangelsko srityje.<br />
Tarkime, kad tai yra genai. Bet<br />
kodėl žmogus rašo, groja, dainuoja?<br />
Tai jau ne genai, o Dievo dovana<br />
ir Valerijus Šerelis ją turi.<br />
Pirmojoje knygelėje tilpo 71<br />
eilėraštis. Anotacijoje rašoma,<br />
kad „tai pirmasis kareivio, daug<br />
mačiusio ne visai šaltuose kraštuose<br />
– Afganistane ir Irake –<br />
eilėraščių rinkinys. Jame lengvu<br />
humoru, subtiliomis užuominomis,<br />
o kartais ir kandžia ironija<br />
ar sarkazmu, ciniškai arba<br />
atvirkščiai – romantiškai, beveik<br />
Mjr. Valerijus ŠERELIS<br />
Dainuoja mjr. Valerijus Šerelis.<br />
nuolat su šypsena žaidžiama žodžiais“.<br />
Autorius turi savo tematiką<br />
– kareivio gyvenimas, tarnyba,<br />
buitis, turi ir savo stilių,<br />
iš pirmo žvilgsnio atrodytų labai<br />
paprastą – rupūs, nerimuoti,<br />
lakoniški tekstai. Panašiai<br />
rašo Gintautas Dabrišius. Tame<br />
paprastume ir slypi didžiausi<br />
pavojai. Jeigu nėra savitos, iki<br />
aforizmo suspaustos minties,<br />
metaforos ar ironijos blyksnio –<br />
nėra ir poezijos, tik banalūs eiliavimai.<br />
Daugelyje V. Šerelio posmų<br />
tie pavojai sėkmingai įveikti. Pegasas,<br />
tarkime, jau liuoktelėjo<br />
per tvorą į tikrosios poezijos lankas,<br />
bet dar ne į pačias vešliausias,<br />
dar tik pakraštėlyje. Pradžia<br />
padaryta, o toliau – ką parašys,<br />
tą ir turės. Kūrybai būtina ne tik<br />
tobula poetinė klausa, bet ir kalbos<br />
jausmas, netikslus ar ne vietoje atsiradęs<br />
žodis gali niekais paversti visą<br />
eilėraštį.<br />
Knygelė iliustruota j. psk. E. Kuckailio<br />
fotografijomis ir piešiniais. Tai<br />
irgi malonus netikėtumas, pasirodo,<br />
Žvalgų mokyklos instruktorius ne<br />
tik rašo straipsnius karinei spaudai,<br />
fotografuoja, filmuoja, bet ir puikiai<br />
piešia.<br />
Apie mjr. V. Šerelio atliekamas savos<br />
kūrybos kareiviškas dainas būtų<br />
kita kalba. Galima tik pacituoti Sigito<br />
Gedos nuomonę apie dainą „Skylutė<br />
šalme“: „Gal ir ne viskas tobula,<br />
bet nauja patirtis, kai motyvas iš gilumos<br />
– sužeisto ir palikto mirti kareivio“.<br />
Sulaukti S. Gedos pagyrimo<br />
žodžių ne kiekvienam lemta. V. Šerelio<br />
dainos turėtų plačiau pasklisti<br />
<strong>kariuomenė</strong>je.<br />
Ant žemės krenta lapai ir kareiviai<br />
Karas ir meilė<br />
Karas ir meilė<br />
Kareiviai ir mūzos<br />
Šūviai kaip muzika<br />
Sprogimai muziejuose<br />
Išvogti eksponatai<br />
Jausmai per atstumą<br />
Abejonės neima<br />
Kol nepradedi galvoti<br />
Kur Dievas kūrė žmogų<br />
Kuo virto rojaus sodai<br />
Kulkos pridaro skylučių<br />
Kulkos pridaro skylučių<br />
Pro kurias išeina sielos<br />
Sunku jas paskui sugaudyti<br />
Sugrūst už spygliuotos vielos<br />
Džihado kardo nukirsta<br />
Džihado kardo nukirsta<br />
Pilnatis pavirto delčia<br />
Nešaudyk tol kol nematai<br />
Gali pataikyt Dievui<br />
Netyčia<br />
Vrš. Eugenijaus Žygaičio nuotrauka<br />
Kur nors į langą<br />
Man kliuvo<br />
Į padangą<br />
Aš girdžiu ir klausau<br />
Aš girdžiu ir klausau<br />
Esu derybininkas<br />
Bandau suprasti<br />
Derinu savo setarą<br />
Kad kalba nerėžtų ausies<br />
Nesvarbu ką sakysi<br />
Minimali žala – apgaulė<br />
Minimali žala – apgaulė<br />
Maksimali nauda – baisu<br />
Maksimali šviesa – saulė<br />
Minimali spalva – tamsu<br />
Minimaliai atgal – į priekį<br />
Minimaliai skanu – sotus<br />
Maksimaliai vėlai – niekad<br />
Maksimaliai arti – viduj<br />
Maksimaliai kreivai – ratais<br />
Minimaliai lėtai – atgal<br />
Maksimali tyla – kurčias<br />
Minimaliai toli – čia
psl.<br />
<strong>Savanoris</strong><br />
Broliai Žvirbliai<br />
Broliai Edvinas ir Tadas Žvirbliai. Vrš. Eugenijaus Žygaičio nuotrauka<br />
Gr. Vilius DŽIAVEČKA<br />
„Savanorio“ korespondentas<br />
Iš Utenos kilęs kapitonas Edvinas<br />
Žvirblis, Didžiosios Kovos rinktinės<br />
806 Anykščių kuopos vadas,<br />
<strong>kariuomenė</strong>je nuo 1993 metų. Baigė<br />
Karo akademijos antrąją laidą.<br />
Nieko nuostabaus, kad vyras pasirinko<br />
tokį gyvenimo kelią – šeimoje<br />
auklėtas patriotine dvasia, paauglystėje<br />
aktyviai sportavo, išbandė<br />
daug sporto šakų, kol galiausiai<br />
tapo beisbolininku. Dalyvavo varžybose<br />
Lietuvoje ir užsienyje, net<br />
prizų parsiveždavo. Būtent sportas<br />
Edvinui padėjo ne tik įstoti į akademiją,<br />
bet ir ištverti karantiną. Pirmąjį<br />
mėnesį Pabradės poligone kariūnams<br />
tikrai nebuvo lengvą, daug<br />
žmonių pasitraukė, nes pasirodė silpnoki<br />
fiziškai, trūko tvirtesnės valios.<br />
Daugeliui atrodė, kad išėjus į<br />
„laisvę“, į gatvę ir išlėkus į užsienį,<br />
atsivers neribotos galimybės, pradės<br />
byrėti dideli pinigai. Tik tuomet lietuviai<br />
bėgo ne į Angliją, o į Vokietiją<br />
arba Jungtines Valstijas.<br />
Po dviejų mokslo metų jaunas<br />
karininkas pradėjo tarnauti Atskirajame<br />
komendantiniame batalione.<br />
Sutiko batalione ir vieną buvusį<br />
kariūną, karantine Edvinui siūliusį<br />
kartu palikti akademiją ir lėkti į<br />
Ameriką laimės ieškoti. Dabar jis<br />
tarnavo šauktiniu kareiviu.<br />
– Tarnyba klostėsi gerai, tačiau<br />
po dviejų metų padariau didelę<br />
klaidą, – prisimena kapitonas,<br />
– nusprendžiau tapti verslininku,<br />
kaip tuomet buvo madinga, išėjau<br />
iš <strong>kariuomenė</strong>s. Dabar panaši<br />
klaida būtų nebepataisoma, tačiau<br />
tada dar viską buvo įmanoma<br />
ištaisyti – 1997 m. nuėjau savanoriu<br />
į Vytauto rinktinės 743 kuopą.<br />
Labai gera buvo kuopa, puikūs savanoriai.<br />
Beveik penkerius metus<br />
tarnavau šios kuopos vadu. Dėl<br />
šeimyninių aplinkybių norėjau persikelti<br />
į Šiaulius, bet atkalbėjo rinktinės<br />
vadas, pasiūlęs vadovauti batalionui.<br />
Sutikau ir dvejus metus<br />
vadovavau Molėtų batalionui, vėliau<br />
perkėlė į rinktinės štabą skyriaus<br />
viršininku. Po reorganizacijos<br />
atsidūriau Aviacijos rinktinėje,<br />
bet norėjau tarnauti arčiau namų.<br />
Gerai, kad neilgai trukus atsirado<br />
galimybė tapti Anykščių kuopos<br />
vadu, nedvejodamas sutikau. Pasiekti<br />
aukštą lankomumo procentą<br />
Savanorių pajėgose nėra taip pa-<br />
prasta, visi kuopų vadai žino, kad<br />
su savanoriais reikia mokėti dirbti,<br />
nuoširdžiai pasikalbėti, motyvuoti,<br />
svarbiausia, kad karys patikėtų,<br />
jog jis kuopai tikrai reikalingas.<br />
Puikiai tvarkosi kuopos intendantas<br />
vrš. Arūnas Stanelis, anykštėnas,<br />
pats neretai agituojantis vietos<br />
jaunimą tarnauti Savanorių pajėgose.<br />
Kaip ir visos kuopos, taip ir<br />
mes turime branduolį, karius, kuriais<br />
visada galima pasitikėti. Tai<br />
vienas geriausių kuopos seržantų<br />
Remigijus Mačionis, neseniai<br />
Valstybės sienos apsaugos tarnyboje<br />
pradėjusi dirbti kinologe gr.<br />
Rimutė Petronyte–Kanapickienė,<br />
taip pat savanoris kūrėjas j.srž. Audrius<br />
Žąsinas. Vyresni savanoriai,<br />
pas mus net po tarnybos užskaitymo,<br />
neskuba į atsargą. Štai šiemet<br />
šešiems savanoriams užskaitėme<br />
tarnybą ir visi šeši pasiliko tarnauti<br />
toliau, o tai liudija, kad kariai kuopoje<br />
atrado ne tik jiems patinkančią<br />
tarnybą, bet ir puikų kolektyvą.<br />
Apskritai, patys savanoriai į tarnybą<br />
atsiveda savo draugus. Nemažai<br />
jaunuolių ateina iš Šaulių sąjungos.<br />
Tai jau pasirengę tarnybai žmonės,<br />
žinantys, kas jų laukia <strong>kariuomenė</strong>je.<br />
Anykščių šauliams vadovauja<br />
Zenonas Mameniškis.<br />
Kpt. E. Žvirblis sako, kad jam<br />
su kariais dirbti kur kas maloniau,<br />
nei sėdėti štabe, nors jau ir kuopos,<br />
kaip ir štabai, užverstos popieriais.<br />
Anykščių kuopa šiuo metu turi<br />
daugiau kaip 80 karių, o vienas iš<br />
jų – jaunesnysis kapitono brolis gr.<br />
Tadas Žvirblis. Dešimčia metų jaunesnis,<br />
todėl, kas autoritetas, abejonių<br />
nekyla nei civiliame gyvenime,<br />
nei tarnyboje:<br />
– Nuo pat vaikystės Tadas buvo<br />
mano jaunesnysis pagalbininkas,<br />
galima sakyti, mano karys, todėl,<br />
kuomet atėjo į kuopą, vadovauti tikram<br />
broliui man nebuvo sunku, –<br />
sako Edvinas. – Aišku, pratybose<br />
visada stengiuosi būti objektyvus,<br />
kad visiems, broliui taip pat, tektų<br />
vienodos užduotys.<br />
– Kartu su broliu aš būdavau<br />
pirmasis visokiausių karinių renginių,<br />
parodų ir švenčių dalyvis, –<br />
pasakoja Tadas. – Todėl neilgai ragintas,<br />
2006–ųjų pavasarį atėjau<br />
tarnauti. Bakalauro studijos ėjo<br />
į pabaigą ir man pavyko rasti kelias<br />
savaites laisvo laiko baziniam<br />
kursui Dragūnų batalione. Aišku...<br />
vienas dalykas po šarvuočius lan-<br />
džioti ir stebėti parodomąsias žvalgų<br />
programas, ir kitas – pačiam atsistoti<br />
į rikiuotę, ypač baziniame<br />
kurse, kai tave kiaurą dieną vaiko<br />
instruktoriai. Sunkios buvo pirmosios<br />
dienos, bet pasakiau sau:<br />
baigsiu šitą kursą ir toliau tarnausiu,<br />
kiek turėsiu laiko ir jėgų. Atvirai<br />
šnekant, kuopoje niekas nesistebėjo,<br />
kad vienas brolis – vadas,<br />
kitas – eilinis. Viskas susiklostė labai<br />
natūraliai, nesekiosiu gi aš paskui<br />
kapitoną – kuopoje man Edvinas<br />
– vadas, ir taškas. Pratybose jis<br />
vadovauja padaliniui, aš vykdau<br />
savo užduotis, bendrauju su kariais,<br />
kurių nemažai pažinojau dar<br />
iki tarnybos. Pernai baigiau statistikos<br />
mokslus Vilniaus universitete,<br />
toliau studijuoju magistrantūroje.<br />
Tenka derinti akademinį tvarkaraštį<br />
ir pratybas. Taip belaviruodamas<br />
esu pabaigęs bazinį, šaulio ir<br />
granatsvaidininko kursus Dragūnų<br />
mokomajame batalione. Kartais<br />
pasitaikydavo, kad vakare laikau<br />
egzaminą Universitete, o kitą<br />
dieną jau turiu išvažiuoti į pratybas,<br />
sugrįžus – vėl į mokslus.<br />
Universitete ne vienas nustebo<br />
išgirdęs apie Tado tarnybą Savanorių<br />
pajėgose. Ir ne vienam vėjo<br />
pamušalui studenčiokui tenka įrodinėti,<br />
kad savoje valstybėje mes<br />
turime ne tik teises, bet ir pareigas,<br />
kad savanorio tarnyba yra vienas iš<br />
būdų tą pareigą atlikti.<br />
Betikslis poilsis Tado netraukia.<br />
Grįžęs iš Vilniaus, jei tuo metu nėra<br />
pratybų kuopoje, eina žaisti beisbolą.<br />
Anksčiau žaisdavo kartu su broliu,<br />
dabar Edvinas, kaip pats sako,<br />
jau „išėjo į atsargą“. Ne tik beisbole<br />
broliai kartu – Savanorių žaidynėse<br />
žiūrovai jau antrus metus iš eilės galėjo<br />
stebėti brolius „Rankeles“, karininką<br />
ir grandinį, lengvai svaidančius<br />
granatas ir šluojančius prizus.<br />
Koks gi skirtumas, ką meti – beisbolo<br />
kamuoliuką, ar granatą, svarbiausia,<br />
kad ranka išlavinta!<br />
<strong>Savanoris</strong> nesiveržia į rezervo<br />
vadų kursus:<br />
– Jeigu, tarkim, moksle aš pasinėręs<br />
į statistiką, tai <strong>kariuomenė</strong>je esu<br />
kareivis, o ne vadas. Vadovauti reikia<br />
ne tik norėti, bet ir sugebėti. Mano<br />
ateities planai aiškūs – patekti į dar<br />
vieną kitą kursą mokomajame batalione,<br />
nes jie tolesnei tarnybai būtų<br />
labai naudingi, o vėliau žiūrėsiu, ką<br />
rinktis. Užsieniuose laimės ieškoti<br />
neketinu, nebent į misiją išvykčiau.<br />
Ats. gr. dr. Vytautas<br />
RAČKAUSKAS<br />
<strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>s kūrėjų savanorių<br />
sąjunga<br />
Lapkričio 16 d. Perlojos miestelyje<br />
(Varėnos raj.) iškilmingai paminėtas<br />
Perlojos savivaldos įkūrimo<br />
90-ies metų jubiliejus. Šis fenomenas<br />
istorijoje vadinamas „Perlojos<br />
respublikos“ vardu.<br />
Perlojos respublika realiai egzistavo<br />
nuo 1918 m. lapkričio 13 d., kai<br />
Perlojos vyrai sušaukė visuotinę sueigą<br />
ir išrinko 5 asmenų komitetą<br />
(komiteto pirmininkas Jonas Česnulevičius),<br />
iki 1919 m. gegužės 2<br />
d., kai į Perloją įžengusi <strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>s<br />
I pėstininkų pulko kuopa<br />
nuginklavo vietinį apsaugos būrį<br />
(per neapsižiūrėjimą ir būdo karštumą,<br />
galvodami kad puola lenkai,<br />
perlojiškiai ginklu pasipriešino minėtai<br />
kuopai). O tarp pradžios ir pabaigos<br />
– bandymas susitelkus išgyventi,<br />
tarp šalį apėmusio chaoso, ir<br />
ginkluotos kovos... kovos su trimis<br />
okupantais – besitraukiančiais kaizerinės<br />
Vokietijos kareiviais, ateinančiais<br />
Rusijos bolševikais (su jais<br />
atvirų kovų išvengta, valstietiškai<br />
pagudravus ir komitetą pristačius<br />
kaip „revkomą“) ir puolančiais Lenkijos<br />
<strong>kariuomenė</strong>s daliniais, o kur<br />
dar subanditėję ir dažnai ginkluoti<br />
Pirmojo pasaulinio karo belaisviai<br />
(„plienčikai“), traukę namolio iš<br />
Vokietijos į Rusiją, bei vietiniai plėšikėliai...<br />
Sunkūs buvo laikai ... Taip<br />
gimė Perlojos respublika, su visais<br />
šiai valdymo formai būtinais atributais:<br />
tiesioginiu būdu gyventojų išrinkta<br />
įstatymų leidžiamąja valdžia<br />
–komitetu (vėliau komiteto pirmininkui<br />
prigijo Perlojos respublikos<br />
prezidento vardas), vykdomąja valdžia,<br />
teismu, milicija ir kitais pareigūnais;<br />
apibrėžta ginamąja ir administruojamąja<br />
teritorija - parapija<br />
(savo ribose) ir kariuomene (apsaugos<br />
būrys, beveik 80 vyrų, ginkluotų<br />
šautuvais, granatomis ir kulkosvaidžiu,<br />
turėjo ir savo kavaleriją). Nuo<br />
1919 m. gegužės, jau kaip „ paprasta<br />
savivalda“, Perlojos parapija pateko<br />
Alytaus apskrities administracijos<br />
žinion (1921-1923 m., Perlojai<br />
esant neutraliojoje zonoje prie demarkacinės<br />
linijos, skyrusios Lietuvą<br />
nuo lenkų okupuoto Vilniaus krašto,<br />
buvo iš dalies valdoma <strong>Lietuvos</strong><br />
šaulių sąjungos), o 1923 m. spalio 7<br />
d. Savivaldybių departamento priskirta<br />
Nedingės valsčiui. Taip baigėsi<br />
Perlojos pastangos, bent valsčiaus<br />
pavidalu, išlaikyti savo savarankiškumą.<br />
Daugiau apie Perlojos respubliką<br />
ir Perlojos šaulių kovas galima<br />
perskaityti 90-ečio proga <strong>Lietuvos</strong><br />
krašto apsaugos ministerijos ir <strong>Lietuvos</strong><br />
šaulių sąjungos išleistoje dr.<br />
Petronėlės Česnulevičiūtės knygoje<br />
„Perloja 1378-1923“ (knygos autorė<br />
yra Perlojos respublikos prezidento<br />
J. Česnulevičiaus dukra).<br />
Perlojos respublikos 90-mečio minėjimas<br />
prasidėjo nuo Perlojos kraštotyros<br />
muziejaus lankymo (jame<br />
vyko ir svečių registracija). Muziejaus<br />
ekspozicija pateikia išsamią Perlojos<br />
istoriją nuo Perlojos respublikos<br />
susikūrimo iki mūsų dienų. Pats<br />
muziejus įrengtas perlojiškių Onos ir<br />
Adolfo Baublių po II pasaulinio karo<br />
2008 m. lapkričio 27 d. Nr. 11 (395)<br />
Perlojos respublikai<br />
– 90 metų...<br />
sovietų rekvizuotame name, kuris<br />
sovietinias metais apmūrytas (buvo<br />
valgykla), o rengiant muziejų Nepriklausomos<br />
<strong>Lietuvos</strong> laikais „iškeltas“<br />
antras, palėpinis aukštas (Adolfas<br />
Baublys-Merkys buvo Perlojos partizanų<br />
būrio vadas, vėliau vadovavo<br />
DLK Vytauto grupei, žuvo 1949<br />
m.; sūnus Vytautas Baublys – minėto<br />
renginio organizacinio komiteto<br />
ir Vilniaus Vytautų klubo aktyvus<br />
narys). Po muziejaus lankymo - mišios<br />
Perlojos Šv. Mergelės Marijos ir<br />
Šv. Pranciškaus Asyžiečio bažnyčioje.<br />
Jas aukojo Kaišiadorių vyskupijos<br />
generalvikaras Algirdas Jurevičius,<br />
talkino Perlojos klebonas Ąžuolas<br />
Miliauskas ir Pivašiūnų klebonas<br />
Vincas Baublys. Po mišių bažnyčioje<br />
nuskambėjo <strong>Lietuvos</strong> valstybės himnas,<br />
žuvę už <strong>Lietuvos</strong> laisvę – respublikos<br />
įkūrėjai, šauliai, partizanai pagerbti<br />
tylos minute (jiems kapinėse<br />
padėtos gėlių puokštės). Vėliau pasisakė<br />
krašto apsaugos ministras Juozas<br />
Olekas (Perlojos bendruomenei<br />
padovanojęs paveikslą „Senasis Vilnius“),<br />
Vilniaus universiteto doc. dr.<br />
Petronėlė Česnulevičiūtė (jai suteiktas<br />
Perlojos garbės pilietės vardas),<br />
prof. Vytautas Landsbergis, Seimo<br />
narys Algis Kašeta, Varėnos rajono<br />
meras Vidas Mikalauskas, Perlojos<br />
bendruomenės pirmininkas Virginijus<br />
Klimčiauskas.<br />
Minėjimas tęsėsi prie Vytauto<br />
Didžiojo paminklo, kurį sovietiniais<br />
laikais bandyta dukart nugriauti (statytas<br />
1930 m.). Pasisakė aktorius Tomas<br />
Vaisieta, <strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>s<br />
vadas gen. ltn. Valdas Tutkus, Vyriausybės<br />
kancleris Valdemaras Sarapinas,<br />
<strong>Lietuvos</strong> šaulių sąjungos vadas<br />
Juozas Širvinskas, Vilniaus Vytautų<br />
klubo kancleris Vytautas Račkauskas.<br />
LŠS vadas J. Širvinskas šventės<br />
organizatoriams, vietinei bibliotekai<br />
padovanojo knygų „<strong>Lietuvos</strong> šaulių<br />
sąjunga valstybės ir visuomenės tarnyboje<br />
1919-2004 m.“, o VVK kancleris<br />
V. Račkauskas nuo klubo įteikė<br />
perlojiečiams „Tautinės stiprybės<br />
raštą“ ir apdovanojo kelis labiausiai<br />
nusipelniusius perlojiečius Vytauto<br />
Didžiojo portretais. Dainavo Perlojos<br />
tautinis moterų ansamblis ir Perlojos<br />
pagrindinės mokyklos vaikai.<br />
Norisi paminėti, kad šventės proga<br />
labai gražiai atnaujintas bažnyčios<br />
vidus ir Vytauto Didžiojo paminklas<br />
(paminklui restauruoti Kultūros paveldo<br />
departamentas skubos tvarka<br />
skyrė apie 60 tūkstančių litų). Renginyje<br />
dalyvavo <strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>s<br />
garbės sargybos kuopa ir šauliai,<br />
buvę partizanai, <strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>s<br />
kūrėjų savanorių sąjungos ir <strong>Lietuvos</strong><br />
<strong>kariuomenė</strong>s savanorių draugijos<br />
atstovai bei daugybė svečių ir<br />
perlojiškių.<br />
Po minėjimo visi buvo pakviesti<br />
pabendrauti prie karštos arbatos<br />
puodelio Perlojos laisvalaikio<br />
ir pramogų centre, nes renginio<br />
metu oras buvo žvarbus, beveik<br />
ištisai lijo. Perlojos respublikos<br />
90-mečio minėjimo organizacinio<br />
komiteto pirmininkas S. Lūžys<br />
svečiams ir perlojiškiams padėkojo<br />
už pagalbą organizuojant šventę,<br />
įteikė Perlojos respublikos herbo<br />
atminimo ženklus, padovanojo<br />
P. Česnulevičiūtės ir Vytauto Česnulio<br />
knygas.<br />
cm
yk<br />
2008 m. lapkričio 27 d. Nr. 11 (395) <strong>Savanoris</strong> psl.<br />
Savanoriai vykdyti užduotis pasirengę<br />
Vyksta derybos su „vietos gyventoju“ (ats.mjr. Eugenijus Vaicekauskas).<br />
Derasi CKB komandos kariai ats.ltn. Eglė Nenortaitė ir gr. Zigmas Medingis.<br />
Eil. Aušra VAITKEVIČIŪTĖ<br />
Didžiosios Kovos rinktinės 801 (CKB)<br />
kuopos savanorė<br />
Spalio 26 d. baigėsi tris dienas<br />
trukusios Didžiosios Kovos rinktinės<br />
Civilių ir karių bendradarbiavimo<br />
kuopos (CKB) vertinamosios<br />
pratybos, kurioms pasibaigus<br />
konstatuota, jog kariai yra tinkamai<br />
pasirengę vykdyti jiems keliamas<br />
užduotis.<br />
Pratybų metu siekta išsiaiškinti<br />
ir įvertinti CKB kuopos gebėjimą<br />
vertinti tarptautinės ope-<br />
racijos rajone esančią situaciją,<br />
galimybes panaudoti civilinius ir<br />
karinius resursus įvairių projektų<br />
vykdymui, taip pat kaip kariai sugeba<br />
vadovauti bei vykdyti misijos<br />
užduotis.<br />
Kuopos kariai buvo suskirstyti<br />
į keturias komandas ir tariamus<br />
misijos teritorijos gyventojus.<br />
Pratybas stebėjo KASP štabo<br />
viršininko pavaduotojas civilių ir<br />
karių bendradarbiavimui mjr. Rimantas<br />
Jasinevičius, o vadovavo<br />
kpt. Vaidas Šepkus.<br />
Pratybos Aleksandro<br />
Barausko užkardoje<br />
Gr. Miglė GADLIAUSKAITĖ<br />
Dainavos rinktinės109 kuopos<br />
savanorė<br />
Ankstyvą, šaltą ir lietingą spalio<br />
23-osios rytą mes, 109 kuopos<br />
savanoriai, vadovaujami ltn. Vidmanto<br />
Žūko, atvykome į Valstybės<br />
sienos apsaugos tarnybos<br />
Aleksandro Barausko užkardą,<br />
įsikūrusią Varėnos rajono Dubičių<br />
kaime. Turėjome dalyvauti bendrose<br />
pratybose su pasieniečiais.<br />
Vos atvykus, pirmasis skyrius<br />
išsirikiavo, išklausė instruktažą ir<br />
kartu su pasieniečiais išvyko prie<br />
Patruliuojame kartu su pasieniečiais.<br />
valstybės sienos. Jiems teko saugoti<br />
sienos ruožus, patruliuoti,<br />
stebėti kinologo darbą.<br />
Kiti du skyriai taip pat nenuobodžiavo.<br />
Užkardos vadas kpt.<br />
Saulius Tamulevičius papasakojo<br />
ne tik apie VSAT veiklą, bet ir kodėl<br />
jų užkarda vadinasi Aleksandro<br />
Barausko vardu. Tai pasienietis,<br />
kurį šiose apylinkėse nužudė<br />
sovietiniai smogikai likus vos kelioms<br />
valandoms iki <strong>Lietuvos</strong> okupacijos<br />
1940 m.<br />
Vakare atėjo ir mūsų eilė. Vykdyti<br />
užduotis naktį net įdomiau,<br />
CKB komandos kariai analizuoja gautą įsakymą.<br />
Savanorių laukė įvairios netikėtos<br />
situacijos: nepažymėtas<br />
minų laukas, savižudis su šahido<br />
diržu, tiesioginiai ir netiesioginiai<br />
apšaudymai, sužeistieji –<br />
savi ir vietos gyventojai, įkyrūs<br />
žurnalistai. Nepaisant bandymų<br />
suklaidinti ir sutrikdyti karius,<br />
visos komandos sėkmingai įvykdė<br />
pagrindines užduotis: susiderėjo<br />
su vietinės šaudyklos savininku<br />
dėl treniruočių; užmezgė<br />
svarbu, kad jau nebelyja. Išklausome<br />
instruktažą, susipažįstame<br />
su kartu vyksiančiais pasieniečiais<br />
ir išvykstame. Turėjome džipą,<br />
bet teko ir pėsčiomis pavaikščioti.<br />
Pasieniečiams tai kasdienybė,<br />
o mums viskas įdomu, vos ne romantika<br />
- miškas, tyla, koks paukštis<br />
praskrenda, kiškelis praliuoksi,<br />
tik sienos pažeidėjų – nėra, o norėjosi<br />
bent vieną pagauti.<br />
Ryte baigėsi mūsų pamaina ir<br />
grįžome į užkardą. Pratybų aptarime<br />
dalyvavo l. e. Dainavos rinktinės<br />
vado pareigas mjr. Arturas<br />
Jasinskas bei VSAT Varėnos rinktinės<br />
vadas plk. ltn. Virgilijus Raugalė.<br />
Pasieniečių vadas pagyrė savanorius<br />
už sumanumą, padėkojo<br />
už pagalbą ir pažadėjo kitais metais<br />
dar įdomesnius bendrus mokymus.<br />
kontaktus su vietiniais gyventojais,<br />
valdžia, administracija, nevyriausybinių<br />
organizacijų atstovais;<br />
identifikavo galimus CKB<br />
projektus (tilto statyba ir geriamo<br />
vandens gręžinys); sėkmingai<br />
suteikė pirmąją medicininę pagalbą<br />
ir evakavo sužeistuosius.<br />
Taip pat teko organizuoti susitikimus<br />
ir derybas tiek su vietiniais<br />
gyventojais, valdžia, įvairių<br />
organizacijų atstovais, tiek ir<br />
Gr. Miglė GADLIAUSKAITĖ<br />
109 kuopos savanorė<br />
Ruduo. Dienos trumpėja, medžiai<br />
meta paskutinius lapus, saulė<br />
dar karts nuo karto nepagaili<br />
paskutinių spindulių. Tokį rudeniškai<br />
šiltą, bet vėjuotą lapkričio<br />
8-osios rytą, Dainavos rinktinėje<br />
vyko rikiuotės apžiūra. Jos metu<br />
Birutės bataliono rikiuotės aikštėje<br />
buvo tikrinama Alytaus, Druskininkų<br />
ir Varėnos kuopų karių<br />
savanorių aprūpinimas, išvaizda,<br />
pažymėjimai.<br />
Karius pasveikino l. e. rinktinės<br />
vado pareigas mjr. Arturas Jasinskas.<br />
Vadas pasidžiaugė gražiais<br />
rinktinės rezultatais, pasižymėju-<br />
Gr. Laimio Bratiko nuotraukos<br />
su pabėgėliais, nedraugiškai nusiteikusiais<br />
asmenimis. Svarbu<br />
buvo greitai įvertinanti situaciją<br />
ir ją suvaldyti, priimti sprendimus.<br />
Pratybų metu atliekamų<br />
užduočių sėkmei įtakos turėjo ir<br />
kiekvieno kario asmeninės savybės,<br />
patirtis, gebėjimai.<br />
Šioms pratyboms kuopos kariai<br />
įsirengė stovyklą ir užtikrino jos<br />
funkcionavimą Raudondvario mokomojoje<br />
teritorijoje.<br />
Rikiuotės apžiūra<br />
Smagiausia akimirka – suteikiami aukštesni karių laipsniai.<br />
Astos Kazlauskienės nuotrauka<br />
siems kariams sportininkams, pasiekusiems<br />
aukštų rezultatų <strong>Lietuvos</strong><br />
<strong>kariuomenė</strong>s čempionatuose,<br />
KASP žaidynėse, Alytaus miesto<br />
varžybose, įteikti padėkos raštai<br />
bei suvenyrai. Svarbiausia ir smagiausia<br />
akimirka – kai kariams suteikiami<br />
aukštesni laipsniai. Visi<br />
džiaugėmės ir plojome kolegoms.<br />
Blogas tas karys, kuris nesvajoja<br />
tapti generolu – pasakytų kiekvienas<br />
iš jų. Man taip pat buvo<br />
suteiktas aukštesnis laipsnis ir tikrai<br />
žinau, kiek pastangų ir darbo<br />
reikia įdėti, kad tave pastebėtų ir<br />
įvertintų.<br />
Po pietų, ten pat, bataliono rikiuotės<br />
aikštėje, vyko Marijampolės<br />
kuopų apžiūra.<br />
Nuoširdžiai užjaučiame kpt. Marių Dzienajavičių<br />
dėl mamytės mirties.<br />
Didžiosios Kovos apygardos 8-oji rinktinė
psl.<br />
<strong>Savanoris</strong><br />
2008 m. lapkričio 27 d. Nr. 11 (395)<br />
Vilniuje atidarytas Vytauto Didžiojo<br />
karo muziejaus skyrius<br />
Oficialus Vilniaus skyriaus atidarymas. Kalba krašto apsaugos ministras Juozas Olekas.<br />
Gr. Vilius DŽIAVEČKA<br />
„Savanorio“ korespondentas<br />
Lapkričio 4 dieną Vilniuje duris<br />
atvėrė Vytauto Didžiojo karo muziejaus<br />
Karo technikos ir transporto<br />
skyrius. Olandų gatvėje įkurtame<br />
muziejuje eksponuojama apie 40<br />
vienetų <strong>Lietuvos</strong> <strong>kariuomenė</strong>s technikos<br />
pavyzdžių, atspindinčių laikotarpį<br />
nuo 1990 metų iki šių dienų.<br />
Karo technikos ir transporto skyriaus<br />
atidarymo ceremonija prasidėjo,<br />
kai krašto apsaugos ministras<br />
Juozas Olekas atidengė muziejaus<br />
lentą ir kartu su Vytauto Didžiojo<br />
karo muziejaus direktoriumi plk.<br />
ltn. dr. Gintautu Surgailiu perkirpo<br />
juostelę.<br />
Šventėje grojo Krašto apsaugos<br />
savanorių pajėgų bigbendas, aidėjo<br />
KASP patrankos salvės, <strong>Lietuvos</strong><br />
<strong>kariuomenė</strong>s orkestras atliko savo<br />
programą.<br />
Kariuomenės vadovybės įsakymu,<br />
nurašant pasenusią techniką ar<br />
ją keičiant nauja, muziejui paliekama<br />
po du kiekvieno tipo technikos<br />
egzempliorius. Pirmieji muziejaus<br />
lankytojai pamatė pabūklą, katerį,<br />
motociklus, įvairią ratinę ir vikšrinę<br />
techniką: šarvuočius, amerikietiškus<br />
sunkvežimius „dodžus“, mažuosius<br />
visureigius, benzinvežius.<br />
Taip pat lankytojai galėjo apžiūrėti<br />
tankus T-55 ir T-72, kuriuos 2006<br />
m. muziejui padovanojo Lenkijos<br />
gynybos ministerija. Šalia grėsmingos<br />
karinės technikos yra ir šarvuotas<br />
„mersedesas“, kuriuo važinėjo<br />
pirmasis atkurtosios <strong>kariuomenė</strong>s<br />
vadas, o greta - Gedimino Vagnoriaus<br />
Vyriausybės savanoriams nupirktas<br />
„zaporožietis“.<br />
Ekspozicija bus nuolat papildoma.<br />
Planuojama atgabenti radarų,<br />
artilerijos technikos pavyzdžių, kitos<br />
sunkiosios technikos.<br />
Karo muziejaus direktorius plk.<br />
ltn. dr. G. Surgailis, sakė, kad sovietiniai<br />
tankai, kuriuos muziejui<br />
perdavė Lenkijos gynybos ministe-<br />
<strong>Savanoris</strong>, SL 1469.<br />
steigėja Savanoriškoji krašto apsaugos tarnyba.<br />
leidžia Krašto apsaugos savanorių pajėgos.<br />
Laikraštis išeina vieną kartą per mėnesį.<br />
Eina nuo 1991 02 09<br />
rija, ypač vertingi istoriniai pavyzdžiai.<br />
Būtent šio modelio<br />
sovietų tankai T-72 buvo panaudoti<br />
užgrobiant Spaudos rūmus<br />
ir šturmuojant Televizijos centrą<br />
1991-ųjų Sausio įvykių metu. Jaunimas<br />
Lietuvoje, anot direktoriaus,<br />
tik Karo muziejaus ekspozicijoje<br />
turės galimybę pamatyti,<br />
kokie tankai buvo mesti prieš beginklių<br />
žmonių minią. Pasak muziejaus<br />
direktoriaus, išskyrus Orvidų<br />
sodybą, kur yra dar vienas<br />
gerai išsilaikęs pavyzdys, Lietuvoje<br />
tankų nėra. Visą techniką, kuri<br />
reikalauja remonto, planuojama<br />
restauruoti, o taip pat plėsti ekspoziciją.<br />
Šalia automobilių atsiras<br />
ir du kateriai, kurie pirmieji pradėjo<br />
saugoti <strong>Lietuvos</strong> akvatoriją<br />
1990 metais. Ateityje muziejuje<br />
taip pat bus organizuojami įvairūs<br />
renginiai ir specialiosios edukacinės<br />
programos vaikams.<br />
Teritorija Olandų gatvėje karinėms<br />
reikmėms naudojama nuo<br />
18 a. pabaigos. Pradžioje čia buvo<br />
parako ir ginklų saugykla, 1832<br />
m. pastatai perduoti Vilniaus tvir-<br />
Ekspozicijos kampelis.<br />
Redakcijos adresas: 2056 Viršuliškių 36, Vilnius, Tel.: 242 77 56.<br />
El. paštas: Vilius.Dziavecka@mil.lt<br />
Spausdino „Respublikos“ spaustuvė, M.Sleževičiaus g. 7, Vilnius.<br />
Ofsetinė spauda, 2 sp. lankai. Tiražas 2000 egz.<br />
Indeksas 0099<br />
tovei, lenkų okupacijos metais čia<br />
buvo sandėliai, atgavus Vilnių, teritorija<br />
perduota mūsų <strong>kariuomenė</strong>s<br />
šarvuočių rinktinei. Sovietmečiu<br />
čia šeimininkavo okupantų<br />
armija, jai išėjus, teritorija atiteko<br />
Didžiosios Kovos savanorių<br />
rinktinei.<br />
Muziejus veiks darbo dienomis<br />
nuo 8 iki 17 val. Lankymas nemokamas.<br />
Ats. ltn. dr. Vidmantas Kuprevičius,<br />
muziejaus atvertuvių dalyvis:<br />
,,Du vasaros saulėje įkaitę<br />
geležiniai liūtai iš Biržų prie Vytauto<br />
Didžiojo karo muziejaus,<br />
kaip ir aštuonvamzdis revolveris<br />
salėje, kur už stiklų iki palubės<br />
prikabinėta įvairiausių pistoletų,<br />
- tokie mano, penktoko, pirmąsyk<br />
didesnį miestą išvydusio,<br />
įspūdžiai. O dabar tas didis muziejus<br />
atkeliavo į iki smulkmenų<br />
pažįstamą karinį miestelį, atkeliavo<br />
vilkstine sunkvežimių, šarvuočių,<br />
motociklų, senučiu greideriu,<br />
tankais... Vienas jų – T-72 – nori<br />
nenori mintimis grąžina į 1991 m.<br />
sausio 11 dieną, prie vikšrais iš-<br />
Buvęs Savanorių pajėgų karininkas ats.mjr. Gediminas Trakimas dabar<br />
dirba muziejuje.<br />
Sovietinis tankas. Autoriaus nuotraukos<br />
raustos vejos priešais Spaudos rūmus,<br />
kur, netikėdamas, kad gali<br />
kas atsitikti (dar nebuvo sužeistas<br />
Vytautas Lukšys, o fasado tinko<br />
netrupino „kalašnikovo“ serijos),<br />
kalbinau iš liuko išlindusį tankistą,<br />
klausinėjau, kiek jam likę tarnauti...<br />
Tarsi ir draugiškai kalbėjomės,<br />
o Bokšto kruvinoji neganda<br />
nenumaldomai artėjo...<br />
Matau, kaip septynerių metų<br />
Leonas (gal būsimas savanoris),<br />
užsiropštęs ant kito tanko, filmuoja<br />
ir sako žurnalistams, jog<br />
nebijąs būti vienas ant tanko, o<br />
labiausiai patikę matyti, kaip iššovė<br />
patranka. Laisvas, patriotiškų<br />
tėvų vaikas... Na, o savanorių<br />
patrankos salvėms parako<br />
tikrai negailėta. Šventė! Koks<br />
galėtų būti šio muziejaus talismanas,<br />
plk. ltn. dr. G. Surgailis<br />
dar sako nežinąs, bet sugalvosią.<br />
Gal tiktų geležiniai drambliai,<br />
kurie kartų kartoms primintų,<br />
kaip nelengvai tauta laisvę atgavo,<br />
todėl ją būtina akylai saugoti.<br />
Alfredo Pliadžio nuotrauka<br />
Redaktorius ats. kpt. Vytautas Voveris.<br />
Korespondentas gr. Vilius Džiavečka.<br />
Dizainerė Jurgita Šeštokaitė.<br />
Kalbos redaktorė Živilė Gurauskienė.<br />
Rinko ir maketavo UAB „Valstiečių laikraštis“<br />
Kaina 1 Lt 20 ct<br />
cm