JESÚS I ELS MALALTS: LA UNCIÓ DELS ... - Bisbat de Girona
JESÚS I ELS MALALTS: LA UNCIÓ DELS ... - Bisbat de Girona
JESÚS I ELS MALALTS: LA UNCIÓ DELS ... - Bisbat de Girona
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>JESÚS</strong> I <strong>ELS</strong> <strong>MA<strong>LA</strong>LTS</strong>: <strong>LA</strong> <strong>UNCIÓ</strong> D<strong>ELS</strong> <strong>MA<strong>LA</strong>LTS</strong><br />
8 juliol 2012<br />
Tot llegint l’evangeli ens adonem amb claredat que Jesús mostrava una predilecció<br />
particular pels malalts. Ell va enviar els seus <strong>de</strong>ixebles a curar les feri<strong>de</strong>s , a retornar la<br />
salut als malalts. De diverses maneres, Jesús avui es troba amb els malalts, els acull, els<br />
guareix, els perdona, els comunica esperança i els enforteix per afrontar els sofriments,<br />
neguits i foscors <strong>de</strong> la seva situació. L’Església, amb el suport <strong>de</strong> l’acció <strong>de</strong> Jesús, ha<br />
instituït per a ells un sagrament específic: la unció <strong>de</strong>ls malalts. La carta <strong>de</strong> sant Jaume<br />
testifica la presència d’aquest sagrament en la primera comunitat cristiana: “Si entre<br />
vosaltres hi ha algú que està malalt, que faci cridar els qui presi<strong>de</strong>ixen la comunitat<br />
perquè l’ungeixin amb oli en nom <strong>de</strong>l Senyor i preguin per ell. Aquesta pregària, feta<br />
amb fe, salvarà el malalt: el Senyor el posarà bo i li perdonarà els pecats que hagi<br />
comès”.<br />
En relació amb aquest sagrament he viscut actituds molt diferents. En comento algunes<br />
per treure “el temor” que a vega<strong>de</strong>s suscita, com si fos el pròleg <strong>de</strong> la mort, en comptes<br />
<strong>de</strong> ser una ajuda per viure la situació més difícil que pot experimentar la persona.<br />
- A la vesprada m’avisen d’una família que l’avi s’està acabant i que hi vagi per a “la<br />
extremunció”. Afegeixen que no pot pas combregar. Arribo a la casa i, certament,<br />
l’avi està molt malament. Fins i tot sembla que no estigui al cas. Em suggereixen<br />
que sigui ràpid i discret per no espantar-lo. Me li acosto a l’orella, li dic que Déu<br />
l’estima molt i que el vol perdonar, i que Jesús l’acompanya i li vol donar força. No<br />
respon, però a mi em va semblar que obria un ull i m’estrenyia la mà. Començo la<br />
pregària, la lectura breu, i, quan vaig a ungir-li el front i les mans amb l’oli <strong>de</strong>ls<br />
malalts, apaguen el llum <strong>de</strong> l’habitació. Queda només una petita làmpada que no<br />
<strong>de</strong>ixa veure res. Jo quedo parat perquè no recordava <strong>de</strong>l tot la pregària <strong>de</strong> la unció.<br />
En aquell moment, l’avi, fent un esforç i amb un fil <strong>de</strong> veu, <strong>de</strong>mana: “enceneu el<br />
llum, que el mossèn no s’hi veu”.<br />
La por no la tenia l’avi, sinó la família. Amb bona voluntat i estimació mal entesa,<br />
<strong>de</strong>sitjaven que no s’adonés <strong>de</strong> res. Ell, al contrari, semblava que seguia com podia, i<br />
hi ajudava.<br />
- Urgències d’un hospital comarcal. El metge <strong>de</strong> guàrdia i les infermeres s’esforcen<br />
per estabilitzar un home que ha sofert un infart. Un cop estabilitzat, <strong>de</strong>ci<strong>de</strong>ixen que<br />
ha <strong>de</strong> ser ingressat urgentment en una UCI, i que per a això cal fer un trasllat amb<br />
helicòpter. L’home s’adreça a la infermera i li <strong>de</strong>mana “la unció <strong>de</strong>ls malalts”.<br />
Aquesta va a consultar la supervisora <strong>de</strong> nit, i torna dient que d’aquest medicament<br />
no en tenen, i que el metge no l’hi ha receptat. L’home li diu que avisi el seu fill,<br />
que esperi que arribi el seu fill, que és capellà, i que ja ho farà. Aquest home era el<br />
meu pare.<br />
No cal fer cap comentari, però sí subratllar que els medicaments i atencions són<br />
fonamentals, però per a nosaltres també ho és la paraula i acció <strong>de</strong> Jesús, que<br />
enforteix, dóna pau i perdó.<br />
- Un capellà <strong>de</strong>l Penedès <strong>de</strong>dicat als malalts, molt conegut i estimat, visitava sempre<br />
tots els malalts. Havia visitat un home, pagès <strong>de</strong> tota la vida, i xerraven <strong>de</strong> tot.<br />
L’home va empitjorar molt, i el seu fill digué al mossèn que no li parlés <strong>de</strong> Déu, ni<br />
fes cap pregària, ni res “<strong>de</strong> la seva religió”. Mossèn Elies, que era molt espavilat i<br />
bondadós, quan el torna a visitar i es troben sols, li diu: “Pepet, repeteix amb mi. Oh<br />
Déu, si existeixes... tingues pietat <strong>de</strong> mi, que sóc un pecador. Si hi ha pecat...<br />
ajuda’m si pots...”. Quan el fill, <strong>de</strong>sprés d’uns dies, vol retreure la visita al mossèn,
aquest li diu que ell no va fer res i que el va <strong>de</strong>ixar triar. Un fill no pot <strong>de</strong>cidir per un<br />
pare el que aquest <strong>de</strong>sitja i necessita en aquests moments.<br />
- En la unció comunitària <strong>de</strong>ls malalts a les parròquies hem experimentat la pau, la<br />
joia, la confiança i la fortalesa que dóna el sagrament als qui el reben.<br />
No hem <strong>de</strong> tenir por al sagrament, perquè és Jesús el qui guareix, sosté, dóna força, pau,<br />
perdó i serenor al malalt.<br />
Mons. Francesc Pardo<br />
Bisbe <strong>de</strong> <strong>Girona</strong>