A LEGÁLIS ÉS ILLEGÁLIS SZERHASZNÁLAT INTEGRÁLT ...
A LEGÁLIS ÉS ILLEGÁLIS SZERHASZNÁLAT INTEGRÁLT ...
A LEGÁLIS ÉS ILLEGÁLIS SZERHASZNÁLAT INTEGRÁLT ...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
A <strong>LEGÁLIS</strong> <strong>ÉS</strong> IL<strong>LEGÁLIS</strong> <strong>SZERHASZNÁLAT</strong><br />
<strong>INTEGRÁLT</strong> SZEMLÉLETÛ KEZEL<strong>ÉS</strong>ÉNEK<br />
AKTUALITÁSA <strong>ÉS</strong> INDOKAI<br />
Buda Béla dr.<br />
A kémiai anyagabúzus és anyagfüggõség immár több mint egy évszázada nagy<br />
társadalmi probléma, amellyel az iparilag fejlett civilizált és polgári (demokratikus)<br />
országok küzdenek. Megkísérlik ezeket a jelenségeket megelõzni, visszaszorítani,<br />
ártalmaikban korlátozni, a kémiai anyagok túlzott illetve ártalmas fogyasztása,<br />
hozzászokásos használata miatt károsodott embereket kezelni, gyógyítani, rehabilitálni.<br />
E téren átütõ sikereket vagy akár csak tartós eredményeket sehol sem lehetett<br />
elérni. Ennek ellenére e küzdelemnek – amelyet általánosítva a szerhasználat<br />
társadalmi kezelésének, kézbentartásának (management) szoktak nevezni – kialakult<br />
rendszerei és hagyományai vannak. Ezeken belül lassú a fejlõdés, változás. Az<br />
utóbbi évtizedekre visszatekintve nem állíthatjuk, hogy számottevõ haladás ment<br />
volna végbe. Igen nagy változások zajlanak azonban a társadalompolitikai felfogás,<br />
az elméleti összegezések, az etiológiai és patogenetikus modellek vagy a kutatási<br />
hangsúlyok terén. Nagy viták is folynak. Különbözõ megelõzési, terápiás<br />
vagy rehabilitációs rendszerek eltérõ álláspontokat képviselnek. Egyik vitakérdés<br />
világszerte éppen az, hogy lehetséges illetve célszerû-e a különbözõ kémiai anyagabúzusokat<br />
egységes modellben szemlélni. 1<br />
A dilemmáknak éppen a kémiai abúzusok egyik osztályozási szempontja, a társadalmi<br />
megengedés vagy tiltás ténye ad aktualitást. A kábítószerek (amelyeket a<br />
drog kifejezésben szoktak említeni) társadalmilag tiltottak, illegálisak, viszont létezik<br />
egy sor más anyagabúzus, amelyet a törvények nem tiltanak (legfeljebb<br />
korlátoznak), de amelyek nagyon elterjedtek, sok embert érintenek, és társadalmi<br />
veszélyességük nagyfokú (ez ártalmaik társadalmi – például közegészségügyi –<br />
méreteiben is megmutatkozik). 2 Vannak tiltott szerek, amelyek azonban kevésbé<br />
1 Az itt kifejtett gondolatok vázlatosak, voltaképpen utalásszerûek, hiszen szakemberek körében<br />
a leírt összefüggések általában ismertek. A lábjegyzetekben megadott irodalom csak jelzésszerû<br />
feladatot tölt be, inkább illusztráció, mint valódi okadatolás.<br />
2 Elsõsorban az alkohol és a dohányzás jelent súlyos közegészségügyi gondot, de a lelki egészség<br />
terén kifejtett ártalmaik is igen nagyok. Errõl összefoglalóan: G. Edwards et al.: Alcohol Policy and<br />
the Public Good. Oxford University Press, Oxford – New York, 1994; K. Slama (ed.): Tobacco and<br />
Health. Plenum Press, New York – London, 1995; Buda B.: A lélek közegészségtana. Vázlatok, tervek,<br />
erõfeszítések a magyar lelki egészség érdekében (mentálhigiéné, család, szenvedélybetegségek, oktatás).<br />
Animula, Budapest, 2001.<br />
SZEMLE 63
ADDIKTOLÓGIA – 2005. IV. ÉVFOLYAM 1. SZÁM<br />
veszélyesek, ártalmasak, mint a megengedett – legális – szerek némelyike. Ez felveti<br />
a hagyományos tiltás és megengedés határvonalainak problémáját, és ebbõl<br />
eredõen a szabályozás változtatásának szükségességét. Ez egyes drogok legalizálásának<br />
illetve dekriminalizálásának politikai törekvéseiben fogalmazódik meg. Fõleg<br />
a marihuána (cannabis, hasis, THC) használatának dekriminalizálását illetve<br />
legalizálását igénylik sokan. Ezzel párhuzamosan szakemberek is képviselik, hogy<br />
minden kémiai anyagot külön kellene szemlélni a társadalmi kezelés vonatkozásában,<br />
hiszen minden anyagnak más a biológiai hatása, az addiktív potenciálja, és<br />
más szociokulturális képzetanyag és motivációs háttér kapcsolódik hozzá, más a<br />
használat társas illetve szimbolikus jelentése és folyamata stb. Más tehát a tiltás és<br />
a büntetés szerepe is. Ha minden szert külön értelmezünk, könnyebb érvelni egyes<br />
szerek jogi megítélésének változtatása mellett vagy ellen. A tiltás az illegális szerek<br />
társadalmi kezelését sok szempontból homogenizálja, hiszen egységesen igényli a<br />
szerhasználat hivatalos észlelését, bizonyítását, a szankciók végrehajtását, vagyis<br />
hasonló utakon át viszi be valamilyen kezelési rendszerbe – terápiába, igazságszolgáltatásba,<br />
büntetés-végrehajtásba – a különbözõ szerhasználókat, hozzászokottakat<br />
vagy függõket, és ezzel belõlük hasonló reakciókat, magatartásformákat vált ki<br />
(például az antiszociális motivációk erõsítését, deviáns viselkedésminták átvételét,<br />
a korlátozásból, autonómiasérelmekbõl eredõ regressziót és tünetképzõdést stb.).<br />
Kétségtelen, hogy a törvényes és a tiltott elkülönítés is egyfajta társadalmi kezelési<br />
hagyomány, amelytõl nehéz elszakadni, de ettõl függetlenül is élnek törekvések<br />
nemcsak a szerhasználat egységes, integrált értelmezésére és kezelésére, hanem<br />
a szerabúzusok és addikciók bevonására még szélesebb kategóriákba. Például<br />
sok szakember a káros, ártalmas szerhasználathoz csatolja a táplálkozási zavarokat<br />
(különösen a túlevést, a bulimiát vagy az édességek túlzott fogyasztását), és a<br />
szeraddikciókhoz az ún. viselkedési addikciókat 3 (köztük olyan viselkedésformákat<br />
is, mint bizonyos szexuális ingerkeresési és kielégülési módokat vagy a veszélykeresés<br />
és kockázatvállalás szélsõségeit, vagy éppen az audiovizuális hatások<br />
túlzott igénybevételét, illetve elektronikus eszközhasználati kötõdéseket). Bizonyos<br />
fokig ez a kiterjesztett értelmezés behatolt a társadalmi kezelési rendszerekbe,<br />
hiszen például az elterjedt, gyakori viselkedési addikciókat a terápiás viselkedéskorrekció<br />
rendszerei már befogadták. A viselkedési abúzusok természetesen<br />
mind megengedett – legális – megnyilvánulások, a szexuális addikciók esetében<br />
szerepelnek csak tiltott viselkedésformák, viszont itt az addikció kategóriája éppen<br />
valamiféle dekriminalizációt („elterelést” illetve „pszichiatrializációt”) tesz lehetõvé.<br />
Bizonyos szemléleti kiterjesztést jelent az is, ha a szerhasználatot toxikomániaként<br />
értelmezzük, és olyan kémiai anyagokra is gondolunk, amelyeknek nincs<br />
kulturális hagyományuk, mint a legális szerek típusos formáinak (alkoholnak<br />
vagy nikotinnak), mert akkor háztartási és ipari anyagok (például ragasztók, ol-<br />
3 Németh A. – Gerevich J. (szerk.): Addikciók. Medicina, Budapest, 2000.<br />
64<br />
SZEMLE
BUDA BÉLA: A <strong>LEGÁLIS</strong> <strong>ÉS</strong> IL<strong>LEGÁLIS</strong> <strong>SZERHASZNÁLAT</strong>… (63–70.)<br />
dószerek használata) vagy éppen gyógyszerek rendeltetésellenes, visszaéléses, hozzászokásos<br />
fogyasztása is besorolható a kábítószer-problémák közé. A szintetikus<br />
drogok megjelenésével a legális és illegális szerek közötti határvonal többször átrendezõdött<br />
már, korábban gyógyszerként használt anyagokból késõbb drog lett<br />
(például amfetaminszármazékok, LSD, vagy akár korábban az opiátok vagy a kokain).<br />
Mindez ismételten aktuálissá teszi a szemlélet (vagyis a gondolkodási és cselekvési<br />
modellek) tisztázását.<br />
A kiterjesztett fogalomértelmezés, illetve a viselkedési addikciók integrált felfogása<br />
egyaránt arra mutat, hogy az abúzusszerû illetve addiktív viselkedésformák<br />
illetve állapotok nagyon különbözõ formáiban hasonló mechanizmusok vannak,<br />
amelyek a szemléleti integrációt indokolják.<br />
Valóban, a szakemberek többsége véli úgy, hogy a hasonlóságok, a közös elemek<br />
meghatározó jelentõségûek, mert azokból a társadalmi cselekvés – az említett<br />
társadalmi kezelés – irányelvei munkálhatók ki. A közös elemeket mindenki<br />
konstellatív illetve mennyiségi modellben képzeli el, vagyis egyes szerekben egyegy<br />
momentum kisebb vagy nagyobb mértékben van jelen, és egy-egy szer a közös<br />
mechanizmusok jellegzetes mintázatában egyedi és sajátos. Az integratív<br />
szemlélet nagy ígérete, hogy valamilyen általános elmélet körvonalazódik, amely<br />
segíti a kutatást és a meglévõ ismeretek rendszerezését is. 4<br />
A szakirodalomban nagyon sok közös tényezõ fogalmazódott meg, amely a<br />
legális és illegális szerek egységes megközelítését húzza alá. Ezek különbözõ koncepciókban<br />
(definíciókkal és elnevezésekkel) találhatók meg a szakirodalomban, s<br />
nem váltak még egyetemesen elfogadottá, tankönyvivé. Ezért a teljesség igénye<br />
nélkül és a szemléleti kép érdekében helyenként önkényes terminológiával a következõ<br />
tényezõket érdemes kiemelni:<br />
1. Minden szer, amely egyáltalán szóba jön, pszichotróp hatásmódú, vagyis a<br />
lelki folyamatokat módosítja, ezek tudati változásokként, érzelmi és hangulati reakcióként<br />
érzékelhetõk. Nincs abúzusra alkalmas szer, illetve hozzászokást, addikciót<br />
kelteni képes anyag, amely ne hatna érzékelhetõen a tudatra. Így lehet „szer”<br />
a legálisak közül a kávé, a csokoládé vagy a fájdalomcsillapító, de közvetve így<br />
hathat az édesség vagy a túlevés következtében beálló belsõ késztetésfokozódás<br />
(arousal), vagy a meginduló emésztés következtében (agyi vérszegénységen át) létrejövõ<br />
szorongáscsökkenés. Innen ered, hogy nem minden anyag lehet „szer”; igazi<br />
hozzászokás mindig csak olyan anyagokhoz kapcsolódik, amelyek kellemes tudati<br />
változásokat hoznak létre, és ezt nemcsak egyes emberek érzékelik, hanem<br />
sokan mások. Vannak ritka szerek, de idioszinkratikus, tehát egy vagy nagyon ke-<br />
4 G. M. Schippers – S. M. M. Lammers – C. P. D. R. Schaap (eds.): Contributions to the Psychology of<br />
Addictions. Swets & Zeitlinger, Amsterdam, 1991; Kelemen G.: Az addikció széles spektruma. OAI,<br />
Budapest, 1994; Rácz J. (szerk.): Drog és társadalom. Az addikció mintázatai. Új Mandátum, Budapest,<br />
2002.<br />
SZEMLE 65
ADDIKTOLÓGIA – 2005. IV. ÉVFOLYAM 1. SZÁM<br />
vés emberre ható szerek csak pszichiátriai betegségben vagy bonyolult és nehezen<br />
rekonstruálható szubjektív jelentéstulajdonítási folyamatokon át lehetnek hatékonyak.<br />
A pszichotróp hatás tényezõje nagyon szembetûnõ az alkohol, a nikotin<br />
vagy a koffein hatására, csakúgy, mint az illegális szerek hatására. Más kérdés,<br />
hogy sok esetben nem lehet pontosan definiálni, hogy mi a hatás maga; többféle<br />
biológiai, lélektani és szociális folyamat kapcsolódik össze, dózis- és szituációfüggõ<br />
módon. 5<br />
2. A pszichotróp hatás fontos szükségletté válik, amelynek szubjektív értéke a<br />
viselkedésben megnyilvánuló választási lehetõségek igénybevételénél mutatkozik<br />
meg. Nemcsak hozzászokás, hanem kötõdés is kialakul tehát a szerhez. Ez a kötõdés<br />
a szerhasználat idõfolyamatában erõsödik, és a szer hiányában elvonási tünetként,<br />
hiányérzésként jelentkezik. Ha úgy tetszik, a megszokott szerhasználat<br />
kiesése is pszichotróp hatású, csak negatív formában, a közérzetet, a szubjektív<br />
lelki egyensúlyt rontja.<br />
3. A szer szubjektív értéke a használó számára túl naggyá válik, de az erõs hozzászokás,<br />
kötõdés miatt a személyiség mintegy rákényszerül a fogyasztására. Az<br />
„érték”, az „ár” metaforikus általánosítás, illegális szereknél kellemetlen utóhatásokat<br />
jelenthet (vagy éppen nagyon erõs elvonási tüneteket), legális szerek esetében<br />
egészségkárosodást, de jelentheti a szerhasználat miatt bekövetkezõ negatív<br />
társas visszacsatolásokat, kapcsolatok romlását, izolációt, vagy éppen a távlati célok<br />
feladásának fokozatosan mutatkozó kárait. A hozzászokásban tehát jelentkezik<br />
a kényszer mozzanata, illetve szükségszerû összetevõ a viselkedés diszfunkcionális<br />
(célszerûtlen, káros) jellegének észlelése. 6<br />
4. A szubjektív érték, illetve a viselkedési „költségek” kérdése a szerhasználattal<br />
kapcsolatos biológiai illetve pszichoneuro-endokrinológiai mechanizmusok hasonlóságára<br />
utal. Ez ma dinamikusan fejlõdõ kutatási terület, és tudjuk, hogy<br />
közvetlenül vagy közvetve minden „szer” befolyásolja az agy ún. jutalmazási<br />
rendszereit. Többféle ilyen rendszer van, ezek idegpályák, ideggócok mûködései,<br />
neurotranszmitter-folyamatok. Ma például sok szó esik az ún. endocannabinoid<br />
rendszerrõl, ezt például a marihuána hatóanyagai közvetlenül befolyásolják, megváltoztatják.<br />
Korábban sok szó volt az endorfin szerekrõl (az endorfinok a központi<br />
idegrendszerben keletkezõ, morfinszerû „jutalmazó molekulák”). Nagyon<br />
sok receptor van minden ilyen rendszerben, a „szerek” ezeket érik el, agonista és<br />
antagonista hatásokat váltanak ki stb. A kutatásokból felsejlik, hogy valami közös<br />
biokémiai út(vesztõ) létezik illetve alakul ki minden szerhasználatban. 7<br />
5 J. H. Lovinson et al. (eds.): Substance Abuse. A Comprehensive Textbook. (Third ed.) Williams &<br />
Wilkins, Baltimore, 1997.<br />
6 A. Schuller – J. A. Kleber (Hrsg.): Gier. Zur Anthropologie der Sucht. Vandenhoek & Ruprecht,<br />
Göttingen, 1993.<br />
7 C. Stefanis – H. Hippius (eds.): Research in Addiction. An Update. Hogrefe & Huber, Seattle,<br />
Göttingen, 1995.<br />
66<br />
SZEMLE
BUDA BÉLA: A <strong>LEGÁLIS</strong> <strong>ÉS</strong> IL<strong>LEGÁLIS</strong> <strong>SZERHASZNÁLAT</strong>… (63–70.)<br />
5. A hozzászokás legtöbbször az életfolyamatban kialakult, fejlõdés- és társaslélektani<br />
utakon át keletkezett „normál” jutalmazási rendszerek elégtelensége<br />
vagy mûködési zavara nyomán rögzül. Vagyis a szer „öröme” valamilyen „örömhiányt”,<br />
illetve negatív állapotot (szorongást, depressziót stb.) kompenzál. Az<br />
„örömháztartás” valamiféle deficitjérõl szoktak beszélni, ugyancsak metaforikusan.<br />
Ezért nevezik a szereket „pótcselekvésnek”, menekülésnek, a szerhasználatot<br />
„öngyógyszerezésnek”, a dependenciát félresikerült öngyógyításnak. 8<br />
6. A hozzászokás és függõség kapcsolatban áll stresszterhelésekkel, traumákkal,<br />
veszteségélményekkel, testi és lelki mûködészavarokkal, de ez a kapcsolat<br />
nem specifikus: az emberek kis része oldja, kompenzálja, gyógykezeli ilyen élményeit,<br />
állapotait „szerekkel”. Ezek az életesemények tehát inkább kockázati tényezõk.<br />
Hasonlóan kockázati tényezõk a személyiségfejlõdés különbözõ elakadásai,<br />
defektusai és sérülései, például a korai anya–gyermek kapcsolat hibái, gyermekkori<br />
szexuális vagy erõszakos traumák stb. Kockázati helyzet az életfolyamat<br />
minden átmeneti periódusa, fõleg a felnõtté válás, a serdülõkor. Protektív faktor<br />
a jól lezajlott szocializációs folyamat, a kortárscsoportban történõ jó beilleszkedés,<br />
a társas kompetenciák fejlettsége, a jó önértékelés, az erõs kapcsolati kötõdések<br />
(különösen a párkapcsolatok terén); ilyenkor a személyiség nem szorul (pót)szerre.<br />
A szocializáció zavarai viszont az átmeneti korszakokban meghiúsulások<br />
(frusztrációk) forrásai, ez különösen a serdülõkorra és a fiatal felnõttkorra<br />
érvényes. 9<br />
7. A szerhez kötõdés tanulási folyamat terméke, a hozzászokás társas szoktatáson<br />
át történik. Függõvé szertõl olyan ember válik, aki elõzõleg erõsen kötõdõ<br />
referenciacsoporttól vagy – ritkábban – domináns, modellnyújtó kapcsolattól volt<br />
függõ (és e függésben vette át a szerhasználatot, és tanulta meg a szer élvezetét).<br />
Szociális tanulás történik tehát, mintakövetés, szuggesztió, társas megerõsítés, jelentéstulajdonítás<br />
és jelentéskonstrukció, rítus stb. Innen van, hogy sok szer esetében<br />
az abúzust is gyakorolni, szokni kell, például le kell gyûrni a szervezet tiltakozását<br />
(hányinger, rosszullét stb.). Sok esetben a pszichoteráp hatás gyors és<br />
szerspecifikus (például heroin), de legtöbbször kognitív-emocionális (tanult) változások<br />
nyomán alakul ki. 10<br />
8. A legtöbb szerhasználatban van ellenkulturális tényezõ, a környezettel szembeni<br />
agresszió és elutasítás, deviáns kapcsolatok és csoportkötõdések választott<br />
preferenciája. Ez a szerhez való kötõdés szolgálatában is áll (a szerhasználatot is<br />
segíti). A társadalmi normák megsértésének, elutasításának készsége köti össze a<br />
8 E. J. Khantzian: Treting Addiction as a Human Process. Jason–Aronson, Northvale, N. J. – London,<br />
1999.<br />
9 J. Waller: Addiction as Human Development. Developmental Perspectives on Addiction and Recovery.<br />
The Haworth Press, New York – London, 1993.<br />
10 S. Eiseman – J. A. Wingard – G. J. Henlon (eds.): Drug Abuse. Foundations for a Psychosocial<br />
Approach. Baywood Publ. Co. Farmingdale. N. J., 1984.<br />
SZEMLE 67
ADDIKTOLÓGIA – 2005. IV. ÉVFOLYAM 1. SZÁM<br />
szerhasználatot illetve függõséget más devianciákkal, elsõsorban a társas viselkedési<br />
szabályok illetve a törvények megszegési készségével, ha ezek a szerhasználatot<br />
nehezítik vagy akadályozzák (illetve ha a szabálysértések révén a szerhasználat<br />
könnyebb). Kisebb mértékben, mint a „kemény” kábítószerek esetében, de megtalálható<br />
ez a „puha” drogoknál, vagy az alkohol és a dohányzás esetében is (mind<br />
az ivási, mind a dohányzási tilalom szabályait notóriusan sokan nem tartják be a<br />
szerhez szokottak közül). Az „ellenkulturális” mentalitás konfliktusokat termel,<br />
ezekben – mintegy normasértõ módon – agresszió nyilvánul meg. 11<br />
9. Minden szerhozzászokás – kivált minden függõség – önértékelési zavarokat<br />
hoz létre, hiszen az említett, átélt kóros kötõdés, illetve a szimbolikus és/vagy közvetlen<br />
önkárosítás miatt mind erõteljesebb lesz a negatív énkép és önpercepció. Illuzórikus<br />
kognitív kompenzációk (például egyes adottságok vagy teljesítmények<br />
túlértékelése) nárcisztikus krízisekben foszlanak szét, ezek reaktív agressziós feszültsége<br />
a saját én felé kanalizálódik. Innen van, hogy minden hozzászokásban<br />
benne van az önkárosítás, az önpusztítás motivációja; ez a dohányzásban és az<br />
ivásban is megvan, a medicinális szerek függõ használatában (például altatóabúzusban)<br />
is megtalálható, éppúgy, mint az ártatlannak hitt (de rendszeressé vált)<br />
füvezésben vagy extasy-használatban. Innen a fokozott balesetveszély, szomatikus<br />
és szociális önkárosítási hajlam, a nagy öngyilkossági veszély (különösen az<br />
addikció elõrehaladott állapotában). Súlyos szomatikus betegek (például éppen tüdõ-<br />
vagy szívbetegek) önpusztító dohányzása éppúgy ismert, mint a máj- és szívbeteg<br />
alkoholisták gyakori absztinenciaképtelensége. 12<br />
10. Minden szerkötõdés és függõség lelassítja, illetve „szerközpontú” életvezetés<br />
mellett megállítja a személyiség illetve az identitás és az én fejlõdését, az élmények<br />
belsõ feldolgozása leáll illetve torzul, érzelmi és kognitív problémafeldolgozási<br />
készségek, kommunikációs és társkapcsolati képességek „inaktivitási<br />
atrófiába” kerülhetnek, esetleg elszegényednek. Így a személyiség mintegy kiürül,<br />
és ha a szert elveszik tõle, akkor a testi és lelki hiánytünetek leküzdése után is szinte<br />
életképtelen maradhat, korrektív reszocializációra szorul. Enyhe, ártalmatlan,<br />
de rendszeres szerhasználatok esetében érési késés, regressziós hajlam, sztereotípiák<br />
kialakulása, beszûkülés következik be. Erõs dohányosok, idült gyógyszerabúzusban<br />
szenvedõk is mutatják ezeket a jegyeket. Ez a gyógyulás és a rehabilitáció<br />
komoly akadálya, egy sor humán képességet és struktúrát mintegy újra kell<br />
termelni a terápiás folyamatok során. 13<br />
E nagyon vázlatos leírás több faktor és szint említésével más nevezéstanban illetve<br />
szakkoncepciókban is kifejthetõ. Egyes – kvázi közös – faktorok helyenként<br />
11 N. Smith (ed.): Drugs. Cultures, Controles & Everyday Life. SAGE, London, 1998.<br />
12 O. F. Kernberg – B. Duzl – U. Sachsse (Hrsg.): Handbuch der Borderline-Störungen. Schattauer,<br />
Stuttgart – New York, 2000.<br />
13 G. Ammon: Dynamische Psychiatrie. Kindler, München, 1980.<br />
68<br />
SZEMLE
BUDA BÉLA: A <strong>LEGÁLIS</strong> <strong>ÉS</strong> IL<strong>LEGÁLIS</strong> <strong>SZERHASZNÁLAT</strong>… (63–70.)<br />
nagy hangsúlyt kapnak a kutatásokban, szakirodalomban, ezek közül sok most<br />
nem került említésre. Például a fiatalkori szerhasználatban megmutatkozó „tudattágítási”<br />
igény, a spirituális szükségletek megjelenése a legális és illegális szerfogyasztásban,<br />
a hozzászokásos vagy akár függõ szerhasználatban megnyilvánuló<br />
rejtett racionalitás, amely a negatív következmények felõl a szerhasználatot mégis<br />
kontrollálhatóvá teszi stb. 14 Sok szociokulturális tényezõt is kiemel a szakirodalom,<br />
például sajátos szerhasználati kultúrák alakulnak ki a modern nagyvárosokban<br />
(például modern zenei áramlatokkal kapcsolódva 15 ) stb. Mind az említett,<br />
mind pedig a most figyelmen kívül hagyott közös momentumok vonatkozásában<br />
vissza kell térni a tényezõk konstellatív és mennyiségi jellegére. Egy sor tényezõ a<br />
konstellatív és mennyiségi jelleg révén hozzájárul, hogy legtöbbször nem egyenes<br />
vonalú „szerkarrier” jön létre, hanem szerváltások sora, illetve politoxikománia,<br />
vagyis többféle szer – együttes vagy alternáló – használata. A két nagy legális szer,<br />
a dohányzás és az alkohol általában nyitó drogot jelent, megkönnyíti a „lágy”, de<br />
gyakran a „kemény” drogok használatát is, nemcsak a deviáns csoportkötõdéseken<br />
és modellhatásokon át, de a belsõ kompenzatív mechanizmusok révén is. Sok<br />
szó esik az ún. kapudrogokról, e szereppel leginkább a marihuánát vádolják,<br />
amely így mintegy megnyitná az utat a többi illegális szer kipróbálása és fogyasztása<br />
felé. Ezt a nézetet sokan képviselik, de sokan vitatják is, nem tartják bizonyítottnak.<br />
16<br />
Mindenesetre az elmondott közös tényezõkbõl is nagyon sok gyakorlati következtetés<br />
vonható le. A tiltott és megengedett szerek integratív szemlélete lehetõvé<br />
teszi a megelõzés és a terápia egységes koncipiálását. A terápiában egyértelmû<br />
az elõrehaladó és függõségi folyamat leépülõ és izoláló lelki mechanizmusainak<br />
megváltoztatása, átdolgozása, miután a szervezeti károsodásokat megállította a<br />
kezelés, illetve ellensúlyozta a kóros neurotranszmitter-folyamatokat. A jelenlegi<br />
kutatás a biológiai szinten is ígéri a kóros szükségletek hatásainak csökkentését;<br />
ez a terápiában nagyon fontos gyógyító beavatkozás lehet. Látható az említett<br />
reszocializáció szükségessége a gyógyulási és rehabilitációs folyamatban.<br />
A prevenció szempontjából azonban talán az integratív szemlélet a legfontosabb.<br />
Ebbõl ugyanis az életfolyamat vetületében, a természetes életszínterek, személyközi<br />
rendszerkontextusok olyan közös befolyásolási távlatai bontakoznak ki,<br />
amelyek közösségi, iskolai és más programokban megközelíthetõk. Így olyan prevenciós<br />
gyakorlat és szervezeti rendszer alakítható ki, amely a kockázati tényezõk<br />
gyengítését illetve a védõ faktorok erõsítését valósíthatja meg. E történések a le-<br />
14 N. Smith: i. m.; Demetrovics Zs. (szerk.): A szintetikus drogok világa. Diszkódrogok, drogfogyasztók,<br />
szubkultúrák. Animula, Budapest, 2000; Demetrovics Zs.: Droghasználat Magyarország táncos szórakozóhelyein.<br />
L’Harmattan, Budapest, 2001.<br />
15 P. B. Heymann – W. N. Brownsberger (eds.): Drug Addiction and Drug Policy. The Struggle to<br />
Control Dependence. Cambridge University Press, Cambridge–London, 2001.<br />
16 Freund Tamás: A „füves” út veszélyei. Természet világa, 2004. február, 50–53.<br />
SZEMLE 69
ADDIKTOLÓGIA – 2005. IV. ÉVFOLYAM 1. SZÁM<br />
írt közös mechanizmusok mindegyikén is demonstrálhatók, illetve azok fogalomanyagában<br />
is kifejezhetõk. Ez a gyakorlat és rendszer konszonáns a modern társadalom-<br />
és fejlõdéslélektan modelljeivel, nemcsak a lelki egészségfejlesztés (mentálhigiéné)<br />
elméletéhez és gyakorlatához, hanem a pedagógiához is illeszthetõ.<br />
Nagyon fontos, hogy ez a gyakorlat és rendszerkontextusa optimálisan általános<br />
egészségfejlesztõ politika keretét igényli, ez az adott összefüggésben magában<br />
kell foglaljon korszerû drog- és alkoholpolitikát, dohányzáspolitikát, ifjúságpolitikát<br />
is.<br />
Az integrált szemlélet tehát nemcsak tudományosan (interdiszciplináris felfogásban)<br />
argumentálható, hanem gyakorlati irányvonal is lehet. Természeténél fogva<br />
nem kifejtve, hanem bennfoglalt (implikált) módon a magyar Nemzeti Drogstratégia<br />
is ezt a szemléletet képviseli és követi, mint általában más országok<br />
nemzeti drogprogramja, drogstratégiája is.<br />
70<br />
SZEMLE