római kori villák történeti - Budapesti Corvinus Egyetem
római kori villák történeti - Budapesti Corvinus Egyetem
római kori villák történeti - Budapesti Corvinus Egyetem
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
lovasok is használhatták. 349 Az állami közutak szélessége 18-36 láb, azaz kb. 5,5-11 méter<br />
között változott, hosszúságukat pedig – a fontosabb településektől, városoktól mért<br />
távolságokat – kőből faragott, feliratos mérföldkövekkel jelölték, 350 amint azt Plutarkhosz<br />
is feljegyzi: „… Az általa [t.i. Caius Gracchus] épített utak nyílegyenes vonalban szelték át<br />
a vidéket, az útburkolatot faragott kövekből készítették, alatta keményre döngölt agyag<br />
alépítménnyel. A mélyedéseket feltöltötték, a vízmosások és szakadékok felett hidakat<br />
építettek. Az úttest magassága mindkét oldalán egyenlő volt, s így az egész mű egyenletes<br />
és szép látvány volt. Minden utat mérföldek szerint méretett fel (egy <strong>római</strong> mérföld kevés<br />
híján nyolc stádiumnak felel meg), és minden mérföldnyi távolságban egy-egy<br />
mérföldkövet állított. Kisebb távolságban más köveket is elhelyeztetett az út két oldalán,<br />
hogy a lovasok ezekről könnyen és segítség nélkül ülhessenek nyeregbe.” 351<br />
Az utakat általában homokba döngölt kettős kőzúzalék réteggel alapozva<br />
készítették. Az utak felső rétegében a kavicsot esetenként malterszerű kötőanyaggal tették<br />
szilárdabbá, kőlapokból készült burkolatot pedig inkább csak a városi utcáknál alkalmaztak<br />
(3.15-3.17 ábra). Statius leírása szerint az út építése a következőképpen zajlott: „…Úgy<br />
kezdik, hogy a széleken barázdát / vonnak, mellyel ez útszegélyt lemetszik, / és jó mélyre<br />
leásnak ott a földbe, / majd feltöltik az árkot, ámde másként, / így készítve a burkolatnak<br />
aljat, hogy / tartson, s ne csalárd alap, hibás ágy / várjon majd a sürűn rakott kövekre. /<br />
Majd jól összeszorítva két szegéllyel / fogják egybe: peremkövek sorával. …” 352<br />
Az utak legtöbbször 50-70 cm magas töltésen futottak: a kavicsban gazdagabb<br />
Nyugat-Dunántúlon az utak töltését jól ledöngölt kavicsból építették meg, nagyobb<br />
kövekből készült alapozás nélkül. Töltéssel együtt fennmaradt <strong>római</strong> utakat találunk a<br />
Borostyánkő út menti Nádasdnál, és a Pápa melletti Kemenesszentpéteren (3.18 ábra). A<br />
Kelet-Dunántúl kavicsban szegényebb vidékén a töltést zúzott kőből rakták, ezek<br />
maradványai ma nehezen ismerhetőek fel. Az úttöltések az évszázadok alatt a földművelés<br />
miatt egyre inkább elpusztultak. A vicusokat és canabaekat, városi jellegű településeket, a<br />
bennszülött telepeket és a villagazdaságokat gyengébb minőségű, nem állami fenntartású,<br />
többnyire kavicságyra fektetett törtkő alapozással rendelkező, kavicsos burkolatú<br />
bekötőutak segítségével lehetett elérni, ezek nyomai ma már nehezen figyelhetőek meg.<br />
Ahol ismert az utak iránya (ez elsősorban a városok közötti kapcsolatok terepi<br />
vizsgálatakor lehetséges, pl. Savariából Arrabonába, illetve Aquincumba vezető utak<br />
349<br />
CHEVALLIER 1976 és ADAMS 2005, p. 170.<br />
350<br />
HAJNÓCZI 1987, p. 49.<br />
351<br />
Plutarkhosz: Vitae parallelae (Párhuzamos életrajzok), Caius Gracchus 7., in: BORHY 2003, p. 165.,<br />
Máthé Elek fordítása<br />
352<br />
Statius: Silvae (Erdők), IV.3.27-55., in: BORHY 2003, pp. 169-170., Muraközy Gyula fordítása<br />
61