Családi Kör, 2019. augusztus 22.
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
A halál hídja<br />
KÜLFÖLD<br />
Két ember meghalt egy orosz rakétakísérlet közben – olvashattuk a hírt <strong>augusztus</strong><br />
8-án. A nem túl terjedelmes információ el is sikkadt a nagy nyári melegben, Oroszország<br />
messze van, a rakétakísérletekről úgysem sokat lehet (pontosan) tudni,<br />
hogy emberek halnak meg balesetben, hát az pedig ugyan tragikus, de azért mégsem<br />
szokatlan.<br />
Annyi derült ki csupán,<br />
hogy egy bizonyos Arhangelszk<br />
nevű város<br />
közelében, egy katonai<br />
létesítményben történt baleset<br />
egy rakétakísérlet közben, két<br />
ember meghalt, kettő pedig megsebesült.<br />
Emellett egy, a helyszíntől<br />
harminc-negyven kilométerre<br />
lévő városban a polgármesteri<br />
hivatal közölte: a településen a<br />
háttérsugárzás szintje egy fél órára<br />
a normális kétszázszorosára (!!!)<br />
nőtt, de később visszaállt a normális szintre.<br />
Az orosz hadügyminisztérium viszont<br />
mindenkit megnyugtatott, tudatta, hogy<br />
nincs semmilyen sugárveszély. Több környékbeli<br />
településen viszont felvásárolta a<br />
lakosság a jódkészleteket…<br />
Két nappal később azt olvashattuk, hogy<br />
öt halottja van a balesetnek. Meg azt is,<br />
hogy tesztelés közben robbant fel egy rakéta<br />
sugárhajtóműve egy katonai lőtéren. Ezt<br />
már a Roszatom, az orosz állami atomenergetikai<br />
vállalat közölte, ahogyan azt is, hogy<br />
a sérülteket „különleges egészségügyi intézetbe<br />
szállították, ahol megfelelő egészségügyi<br />
ellátásban részesítik őket”. Valami<br />
olyasmit is kiizzadt magából az orosz állami<br />
óriás, miszerint a „folyékony üzemanyagú<br />
rakétamotor izotópos erőforrása” robbant<br />
fel. Atomfizikusnak kell lenni, hogy ezt valaki<br />
megértse, de már a ténytől is, hogy szükség<br />
lenne egy atomfizikusra, az ember indul<br />
a gyógyszertárba jódtablettáért…<br />
Az orosz hatóságok a Fehér-tengeren<br />
lezártak egy öblöt is a civil forgalom elől<br />
egy hónapra: ez elég ok volt arra, hogy az<br />
emberek találgatni kezdjenek, hogy vajon<br />
a víz szennyeződött, vagy netán valamilyen<br />
keresőakció van folyamatban…<br />
Ekkor már terelődött némi figyelem a<br />
történésekre. Az érdeklődőbbek utánakerestek,<br />
így kiderült, hogy a baleset Oroszország<br />
északi-tengeri partvidékén, a Nenoksza<br />
rakétakísérleti telep előtti vízszakaszon<br />
történt. Kicsit irritáló volt az is, hogy<br />
az említett város honlapjáról nyom nélkül<br />
tűnt el a sugárzási szint megemelkedésére<br />
vonatkozó adat. De a találgatások inkább a<br />
felrobbant fegyver milyenségére irányultak.<br />
Aztán a baleset után kilenc nappal egy<br />
orosz ellenzéki lap, a Moscow Times arról<br />
számolt be: a baleset sérültjeit úgy vitték a<br />
városi kórházba, hogy az orvosoknak és a<br />
nővéreknek „elfelejtettek” szólni a páciensek<br />
esetleges sugárfertőzöttségéről, így aztán az<br />
egészségügyi személyzet sem használt az ellátásuk<br />
közben semmilyen védőfelszerelést.<br />
A KGB utódszervezete, az FSZB a kórházi dolgozókkal<br />
aláíratott egy titoktartási szerződést,<br />
így a lapnak nyilatkozók nem vállalták<br />
a nevüket, de azt elmondták: az orosz hatóságok<br />
vállalták, hogy Moszkvában elvégzik<br />
a kórház munkatársainak egészségügyi kivizsgálását,<br />
de már az első csoport tesztjei<br />
után inkább a laboratóriumot szállították át<br />
Arhangelszkbe. Ugyanis az elsőként megvizsgált<br />
orvosok egyikének szervezetében<br />
radioaktív anyagot mutattak ki, noha nem<br />
tudni, hogy fertőzöttsége milyen mértékű.<br />
Mindez persze simán csak elsikkadt volna<br />
a strandszezonban, amikor az emberek<br />
nem igazán fogékonyak a komolyabb öszszefüggések<br />
kutatására – ha nincs a HBO.<br />
A csatorna ugyanis májusban kezdte vetíteni<br />
ötrészes minisorozatát, a Csernobilt.<br />
Amely ugyan nem dokumentumfilm, nem<br />
is akként kell nézni (noha megdöbbentő<br />
az a minden részletre kiterjedő alaposság,<br />
amellyel a készítők igyekeztek megmutatni<br />
1986 Szovjetunióját, illetve a tragédia okait<br />
és következményeit), mégis elképesztő<br />
pontossággal mutatja be, hova vezet az, ha<br />
a hatalomban lévők egyfelől hazudnak a<br />
népnek, majd már a saját hazugságaikat is<br />
elhiszik, és úgy hozzák az újabb, rosszabbnál<br />
rosszabb döntéseket. A Csernobil elképesztő<br />
pontossággal mutat rá arra, hogy<br />
mekkora tragédiát okozhat, ha olyanok<br />
kerülnek döntéshozói pozícióba, akik egyszerűen<br />
nem értenek a dolgukhoz. Akkor<br />
fordul elő olyasmi, hogy egy atomfizikus<br />
hiába próbálja észérvekkel meggyőzni a<br />
cipészt arról, hogy mit kellene tenni a még<br />
nagyobb bajok elkerülése érdekében.<br />
A Csernobil, amellett, hogy filmes szempontból<br />
minden szegmensében kiváló<br />
munka, azért is tudott akkorát ütni, mert a<br />
harmincas korosztálytól felfelé mindenkinek<br />
van emléke arról, hogy éppen hol<br />
tartózkodott, mit csinált 1986. április<br />
26-án, másfelől pedig azóta tudjuk azt<br />
is, hogy milyen mértékű tartós károkat<br />
okozott. Csernobil az emberi hülyeség<br />
szinonimájává vált; az ember által okozott<br />
pusztításnak, a hozzá nem értésnek,<br />
az értelmetlen parancsok, utasítások<br />
szolgalelkű, gondolkodás nélküli<br />
végrehajtásának, a nemtörődömségnek,<br />
az egyén (és a rendszer) önnön<br />
tévedhetetlenségbe vetett hitének szinonimájává.<br />
A sorozat egy pillanatában<br />
Pripjaty lakói egy vasúti hídról nézik az égő<br />
atomerőművet, s a fiatal pár mosolygó arccal<br />
gyönyörködik a látványban, miközben<br />
gyermekek játszanak az egyre magasabbra<br />
rakódó hamut rugdosva: utóbb ezt a helyet<br />
„a halál hídjának” nevezték el, hiszen az éjszakai<br />
„látványosságban” gyönyörködők<br />
egyike sem élte túl a katasztrófát – amelyről<br />
még csak nem is tudták, hogy katasztrófa.<br />
Ez történik akkor, amikor az egyén valóságérzékelését<br />
elnyomja a „fentről jövő”<br />
hazugságáradat, amikor még az is elhiszi a<br />
hazugságot, aki mondja. Ugyanis aki nem<br />
képes szembenézni az igazsággal, az nem<br />
tudja sem a bajt megelőzni, sem a károkat<br />
enyhíteni. Mert nem tud róluk. És nem feltétlenül<br />
kell most atomerőmű-katasztrófára<br />
gondolni. Aki például nem vesz tudomást<br />
arról, hogy folyamatosan vándorolnak el a<br />
vajdasági magyarok, hogy folyamatosan<br />
ürülnek ki a városok és falvak, az küzdeni<br />
sem tud a jelenség ellen, s teljesen hiábavalónak<br />
nevezi, „riogatásnak” mondja, hogy<br />
mások erre rámutatnak, de attól még a tények<br />
még tények maradnak.<br />
„…az igazság még ott van, akár látjuk,<br />
akár nem, akár akarjuk látni, akár nem. Az<br />
igazságot nem érdekli, mire van szükségünk,<br />
vagy mit akarunk. Nem érdekli sem<br />
a kormányunk, sem az ideológiánk, sem<br />
a vallásunk. Ott várakozik örök időkön<br />
át” – mondotta volt Legaszov professzor<br />
1986-ban.<br />
Az oroszországi nukleáris baleset után a<br />
jódkészleteket felvásárló emberek ezt már<br />
tudják. Hiába mondja nekik esténként a tévébemondó,<br />
hogy nincs sugárveszély.<br />
Ideje lenne róluk példát venni. Nem a bemondókról,<br />
hanem a jódvásárlókról.<br />
KOCSÁNYOS Pálma<br />
<strong>2019.</strong> <strong>augusztus</strong> <strong>22.</strong> 15