Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
T Ö B B S Z Ö R Ö S P E R S P E K T Í V A<br />
Marin azonban nem a műv<strong>és</strong>zettörténeti motívum- <strong>és</strong> formaelemz<strong>és</strong> eszközeivel tárgyalta,<br />
<strong>és</strong> nem is azzal az ontológiai vesződséggel, amely a képből következtet annak<br />
lényegére, hogy ily módon rögzítse azt. Amikor Marin a kép „hatalmáról”, „hatalmairól”,<br />
a kép „erejéről” ír, magáról a képről beszél, annak (időbeli értelmű) „lényegéről”<br />
8 , nem pedig a tudományos kutatás tematikusan leszűkített tárgyáról. 9 Az erő<br />
nem a kép egyik tulajdonsága, nem olyasmi, ami puszta ismertetőjegyként tünteti ki.<br />
A kép erejére irányuló marini kérd<strong>és</strong> kimondatlanul, de mégis határozottan egy minden<br />
következményében még nem belátható perspektíva-váltást előfeltételez. A kérd<strong>és</strong><br />
többé nem így hangzik (ontologikusan): Mi a kép?, hanem így (relációlogikailag):<br />
Hol van a kép? Milyen helyen <strong>és</strong> milyen helyről fejti ki szédítő, igéző, veszélyes <strong>és</strong><br />
kétértelmű hatását?<br />
A kép rejtett története<br />
Úgy tűnik, a kép történetéről írt legújabb könyvével10 a maga módján Hans Belting<br />
is elkötelezte magát a képek helyére irányuló kérd<strong>és</strong> iránt – pontosabban: a képek<br />
eredetére irányuló kérd<strong>és</strong> iránt. Négy másik idézet mellett egy Norman Brysontól<br />
vett r<strong>és</strong>zlet áll új könyve élén: „A perspektivikus kód a szemlélő fizikai jelenlétére<br />
irányul. Ilyen értelemben az eny<strong>és</strong>zpont az eg<strong>és</strong>z rendszer sarkköve, ez az, amely megtestesíti<br />
<strong>és</strong> láthatóvá teszi a szemlélőt. A központi látósugár önmagára vezeti vissza<br />
a tekintetet.” 11 A Brysontól vett idézet <strong>és</strong> a címben feltüntetett helységnevek révén<br />
Belting már a kezdet kezdetén a Nyugat <strong>és</strong> a Kelet kettősségébe helyezi témáját, a képként<br />
értett perspektívát. Ezzel nem pusztán a műv<strong>és</strong>zettörténet-írás egyik nagy, zavarba<br />
ejtő rejtélyét veszi újra górcső alá, azt a kérd<strong>és</strong>t, miként született meg a központi perspektíva<br />
az európai újkor szelleméből. Könyvének címe <strong>és</strong> mottója azt is elárulja,<br />
hogy a könyv formai <strong>és</strong> tartalmi szempontból nem „centrálperspektivikusan” megszerkesztett.<br />
A könyvnek – egy ellipszishez hasonlóan – legalább két gyújtópontja van.<br />
Érdemes ezért sztereoszkopikusan olvasni.<br />
A „tekintet kelet-nyugati történetével” Belting egyfelől a kora reneszánsz képi modellben<br />
érvényre jutó „term<strong>és</strong>zetes <strong>és</strong>zlel<strong>és</strong>” – nem csak Heidegger óta időszerű – historizálását<br />
tűzi ki célul. Belting leírja, miként jutott érvényre mintegy term<strong>és</strong>zeti jelenségként<br />
egy olyan konstrukció, amelyet kontingens, történelmi <strong>és</strong> technikai körülmények<br />
határoztak meg. De nem pusztán arról van szó, hogy a világra irányuló nyugati pillantás<br />
kulturálisan kódolt. Hanem arról is, hogy ennek a körülménynek nincsen tudatában.<br />
Csak saját episztemológiai <strong>és</strong> technikai feltételeiből eredő strukturális vaksága<br />
révén válhatott az állítólag term<strong>és</strong>zetes <strong>és</strong>zlel<strong>és</strong> művi-műv<strong>és</strong>zi megfelelőjévé. Ennek<br />
ellenére éppoly kev<strong>és</strong>sé „term<strong>és</strong>zetes”, mint az a világ, amely megmutatkozik számára.<br />
Objektivitása látszat (Schein), amely „létnek” („Sein”) adja ki magát, <strong>és</strong> annak a perspektivikusan<br />
konstruált képi szerveződ<strong>és</strong>nek az eredményeként jön létre, amely monokuláris<br />
jellege, lehatároltsága, szél- <strong>és</strong> mélységélessége, okuláris statikussága <strong>és</strong> permanenciája<br />
folytán lényegi szakítást jelent az organikus szempár percepciós beidegződ<strong>és</strong>eivel.<br />
A központi perspektíva feltalálása olyan folyamatot indított el, amely az analóg <strong>és</strong> digitális<br />
képalkotó eljárások fejlőd<strong>és</strong>e, a fotográfia, a film, a televízió, a videó <strong>és</strong> a számítógép<br />
nyomán mind dinamikusabbá válik, de továbbra is a kora reneszánszban bevezetett<br />
optikai <strong>és</strong> technikai paraméterek felhasználásából él. Mindazt, amit az eredendően<br />
nyugati tekintet megszület<strong>és</strong>eként szokás ünnepelni vagy bírálni, beleértve e tekintet<br />
nagyszerű <strong>és</strong> kétes implikációit is, Belting másfelől visszavezeti keletkez<strong>és</strong>ének<br />
8.) A Wesen szó mai jelent<strong>és</strong>e ‘lényeg’<br />
(illetve ‘lény’), de nyelvtörténetileg a ‘(valamivé)<br />
válni, történni, megtörténni’ jelent<strong>és</strong>ű<br />
igéből származik. (A ford.)<br />
9.) Vö. Louis Marin: Von den Mächten des<br />
Bildes. Glossen (Des pouvoirs de l’image,<br />
Paris, 1993). Ford. Till Bardoux, Berlin,<br />
2007. Ehhez lásd még: Jacques Derrida:<br />
Kraft der Trauer. Die Macht des Bildes bei<br />
Louis Marin (Pour Louis Marin, Paris,<br />
1992). Ford. Michael Wetzel, In: Michael<br />
Wetzel, Hertha Wolf (szerk.): Der Entzug<br />
der Bilder. Visuelle Realitäten. München,<br />
1994, 13–35.<br />
10.) Hans Belting: Florenz und Bagdad.<br />
Eine westöstliche Geschichte des Blicks.<br />
München, 2008.<br />
11.) Norman Bryson: Vision and Painting.<br />
The Logic of Gaze. London, 1983, 106.<br />
38