Müller Gábor - A lelkemben, avagy képzelet vagy valóság
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
<strong>Müller</strong> <strong>Gábor</strong><br />
A <strong>lelkemben</strong>,<br />
<strong>a<strong>vagy</strong></strong> <strong>képzelet</strong> <strong>vagy</strong> <strong>valóság</strong><br />
<strong>Müller</strong> <strong>Gábor</strong> A <strong>lelkemben</strong>, <strong>a<strong>vagy</strong></strong> <strong>képzelet</strong> <strong>vagy</strong> <strong>valóság</strong><br />
Accordia Kiadó
<strong>Müller</strong> <strong>Gábor</strong><br />
A <strong>lelkemben</strong>,<br />
<strong>a<strong>vagy</strong></strong> <strong>képzelet</strong> <strong>vagy</strong> <strong>valóság</strong><br />
Ahhoz, hogy a lelkembe láss, meg kell nyitnod számos kaput.<br />
Ez egy embernek sikerült, és ö a Kedvesem.
Önvallomás<br />
Hogyan kerültem kapcsolatba a magyar nyelvvel?<br />
Édesanyám német anyanyelvü, édesapám magyar. 11 éves koromban kerültem<br />
kapcsolatba a magyar nyelvvel, mikor Magyarországra költöztünk. Annak idején<br />
annyit tudtam magyarul, engem hogy hívnak, és tízig tudtam számolni. A kezdeti<br />
nehézségek és a segítség hiánya nem tántorítottak el, hiszen nagyon tetszett a<br />
nyelv, és kihívásnak éreztem.<br />
Az irodalommal nagyon nehezen barátkoztam meg, mivel nem értettem amit<br />
olvastam. A müvek régies szóhasználata pedig még inkább elkedvetlenített.<br />
A literatúrával igazából felsöfokú tanulmányaim során kerültem közelebbi<br />
kapcsolatba, akkor is inkább a német oldallal, de ez volt a kezdö lépés a magyar<br />
irodalom felé. Tanulmányaim során szerettem meg a nyelv ezen ágazatát.<br />
A magyar nyelvet igyekeztem mesterfokon megtanulni, ez úgy gondolom, hogy<br />
tanári és szakfordítói munkám során egészen jól sikerült. Persze van még böven<br />
mit tanulnom.<br />
Mit jelent számomra a magyar nyelv?<br />
Ezt nagyon nehéz kifejezni, sokak számára ez az anyanyelv. Egyfajta<br />
hovatartozást, odaadást, megbecsülést jelent. A magyar nyelv egy hihetetlen<br />
színes és kifejezö nyelv, olyan szavai vannak, melyek más nyelvben csak<br />
körülírhatók, <strong>vagy</strong> ki sem fejezhetök. Édesapám révén kapott örökség, melyet<br />
egész életemben becsülni fogok.<br />
Gondolataim, érzéseim magyar nyelven történö megfogalmazása egyfajta<br />
tiszteletadás édesapámnak, feleségemnek, gyermekeimnek és magyar családom<br />
többi tagjának.<br />
26 év után, a 2012. év elején ismét hazaköltöztem Németországba. Számos olyan<br />
esemény történt magyarországi életem során, amiröl úgy éreztem, hogy akkor<br />
tudok feldolgozni, ha valamilyen formában kiírom magamból. Aztán jött egy<br />
gondolat, egy motiváció, sugallat és 2013 áprilisában elkezdtem verseket írni,<br />
magyar nyelven.<br />
Számít, hogy én mit gondolok?<br />
A gondolatok az univerzumból jönnek, és az mindig számít. Meg szeretném<br />
szólaltatni szívem és lelkem, ebben a versírás segít. Támogat ritka bölcsességeket<br />
tanulni és érzéseket, gondolatokat újra felidézni, magamat felfedezni és<br />
megtalálni.<br />
Számít, hogy én ki <strong>vagy</strong>ok?<br />
Sok zavaró és elhomályosító körülmény azt mutatja, mi volt, nem azt, ami van<br />
<strong>vagy</strong> lesz.<br />
Ha nem vigyázol, elveszhetsz a világban. Ha leköt a külvilág, elvonják a<br />
figyelmedet, nem gondolkozol, elveszted önmagad. Csak dolgozol, éled a<br />
világodat, de minden nap egyre kevésbé <strong>vagy</strong> önmagad, míg aztán, kettészakadsz.<br />
Te jobbra mész, a többi, ami meg igazán fontos benned, balra. Fel sem tünik,<br />
hogy megtörtént, amíg rá nem jössz, hogy fogalmad sincs, hogy ki <strong>vagy</strong>, amikor<br />
nem sodródsz a világgal.
Rájöttem, mikor sodródtam a világban, mennyire elfelejtettem, hogy ki <strong>vagy</strong>ok. A<br />
versírás újra emlékeztet arra, hogy ki <strong>vagy</strong>ok ott legbelül.<br />
Úgy érzem, hogy ebben a világban elveszítettem önmagam.<br />
Addig írok, míg nem találkozom újra önmagammal. Ekkor elmesélem, mit<br />
fedeztem fel, mit éreztem, és addig írok, míg ki nem fogynak a szavak. Ez fontos,<br />
mert a lényeget nehéz kimondani.<br />
A végén majd újra magamat látom.<br />
Ezt remélem a versírástól.<br />
Teszem, mert hiszem, hogy verssel születtem!
Gondolatok a versírásról<br />
Mi a vers, ki mondja meg, hogy egy vers jó <strong>vagy</strong> megfelelö. Ki mondja meg, hogy<br />
mit szeret a publikum. Hiszen egy vers egy érzés <strong>vagy</strong> gondolat, ezek keveréke,<br />
ami személyes, másokhoz szólhat, <strong>vagy</strong> egyszerüen csak kiírásra vágyik.<br />
Megmondani, kinek mi tetszik is egyfajta korlátozás.<br />
Egy érzést, gondolatot, élményt <strong>vagy</strong> kalandot megosztani müvészet, hiszen a vers<br />
szépségét olyan képek adják, amelyeket mások is el tudnak képzelni, amelyekbe<br />
bele tudja élni magát az ember. A szavak varázsa és azok forgatása adja meg a<br />
lényeget. Egy megítélés szubjektív.<br />
Az emberben olyan dolgok játszódnak le, amiket csak írók és költök tudnak<br />
igazán szép szavakkal kifejezni. A költö verseiben leírja a benne levö érzéseket,<br />
gondolatokat, hogy vele örüljenek <strong>vagy</strong> sírjanak a népek...<br />
Nem tartom magam müvésznek, de <strong>vagy</strong>ok annyira érzékeny és figyelmes, hogy<br />
átérezzem, beleéljem magam, szinte lássak magam elött képeket, jeleneteket,<br />
érezzem az esöcseppeket az arcomon, <strong>vagy</strong> a Nap sugarainak melegét, érezzem az<br />
illatokat, amiket az erdö ad és halljam a folyó hangját, ahogy lezúdul medrében.<br />
Eljutottam arra a lélektani szintre, hogy inspirál egy hang, egy illat, egy gondolat,<br />
egy kép, egy helyzet, egy érzés...<br />
Minden gondolat egy rezdülés ... ez <strong>vagy</strong>ok én, úgy gondolom ... próbálom<br />
elfogadni, hogy egy kicsit más <strong>vagy</strong>ok. Hogy talán „átlagos” ember soha nem fog<br />
megérteni, mert benne nincs az, ami bennem megszületett, de szeretném<br />
verseimben megértetni mindenkivel, kit érdekel, és lehetöséget adni arra, hogy<br />
megértsenek engem.<br />
Az emberek alszanak. Mindenkiben szunnyad valami, kiben mélyebben, kiben<br />
inkább a felszín közelében. Bennem is szunnyadt. Mindenkit más érint meg, és<br />
zökkent ki a szürke hétköznapokból. Engem is megérintett sok minden. Kell<br />
valami, ami inspirál, ami felhívja figyelmünket, érdeklödésünket, ami által kitör a<br />
bennünk szunnyadó vulkán. Belölem is kitört. Írom, amit spontán érzek, látok,<br />
hallok. Sokszor leszek elgondolkodtató.
An Dich<br />
Die Sonne scheint, das Wetter ist warm,<br />
und ich halt’ Dich nicht in meinem Arm.<br />
Die Woche ist lang, aber die Zeit vergeht,<br />
und trotzdem hast Du mir gefehlt.<br />
Ich hatte die Woche viel zu machen,<br />
und musste jeden Morgen ohne Dich wachen.<br />
Ich wollte Dir meine Aufmerksamkeit schenken,<br />
Du warst nicht da, also musst’ ich an Dich denken.<br />
Magyar változat:<br />
Neked<br />
Süt a nap, s meleg az idö,<br />
nem <strong>vagy</strong> karjaimban, nem <strong>vagy</strong> velem.<br />
A hét hosszú, de múlik az idö,<br />
és mégis hiányoztál nekem.<br />
A héten sokat kellett dolgozni,<br />
és minden reggel nélküled ébredtem.<br />
Figyelmemmel akartalak megajándékozni,<br />
de nem voltál itt, ezért rólad elmélkedtem.
A kezdet<br />
Egy reggel rád találtam,<br />
mert gyönyörü gondolatod támadt.<br />
Én le voltam nyügözve,<br />
de még mutattál egy párat.<br />
Én fel sem tudtam fogni,<br />
mily szerencse ért,<br />
és te elöször egy kicsit aggódva<br />
mutattad, hogy a világ mily szép.<br />
Szerényen és félve<br />
óvatosan közeledtünk,<br />
mikor rádöbbentünk,<br />
mennyi minden közös bennünk.<br />
Néha-néha elkapott a hév,<br />
és szárnyra kapott a fantáziánk.<br />
Ekkor még csak sejthettük,<br />
mi várhat még ránk.<br />
Gyönyörü gondolatok, csodálatos érzések<br />
repültek nagy távolságon keresztül,<br />
és már most tudtuk,<br />
hogy találkoztunk egymással… ott legbelül.<br />
Csodálatos kezdet ez.<br />
Érzések, gondolatok és vágyak… benned és bennem.<br />
És türelmetlenül várom,<br />
hogy kebledre hajthassam fejem.
A szivárvány<br />
Egy hosszú éjszaka után,<br />
mely során izgalomtól gyötört az álmatlanság,<br />
kitártad felém Szíved,<br />
és erös napsugárként megérintett a boldogság.<br />
Felemelö érzés,<br />
mely szavakba nem önthetö,<br />
erös szívverés,<br />
falakat ledöntö.<br />
Ily mély kapcsolatot még sosem éreztem,<br />
mely ennyire megrészegít.<br />
Pedig azt hittem, hogy már szerettem,<br />
de játszik velem az élet… látod, így!<br />
Mintha egy lángoló szivárvány<br />
kapcsolna össze bennünket.<br />
Mélyen belehatol a testembe,<br />
hogy összekösse lelkünket.<br />
Ez öröm és fájdalom egyszerre.<br />
Öröm a boldogság, mely vele árad.<br />
S fájdalom, mely gyötör,<br />
mert messze <strong>vagy</strong>, és nem <strong>vagy</strong>ok nálad.<br />
A szivárvány lángja egyre nagyobb,<br />
és remény is érkezik vele.<br />
A Szíved melege megérint általa,<br />
ez a remény az igaz szerelemre.
A kis csillag<br />
Láttam egy halvány fényt,<br />
egy aprócska csillagot az égen.<br />
Magányosnak tünt és<br />
pislogott magában szerényen.<br />
A kis csillag majdnem eltünt,<br />
mert a többi csillag világított erösen.<br />
De egyszer csak életre kelt,<br />
mert megérintettem kedvesen.<br />
A csillagom ragyogni kezdett,<br />
közelebb jött, s rátalált magára.<br />
Megmutatta énjét, mit rejtett,<br />
mert érzi, szereti valaki... Istennek hála.
A változás<br />
Állandó a változás…<br />
Emiatt sok érzés kavarog bennem.<br />
Éltem át bánatot és megalázást,<br />
szenvedést és sok bántást.<br />
Hosszú volt a sötét éjszaka,<br />
teli félelemmel és aggodalommal.<br />
A remény sugarát látni véltem,<br />
de messzi volt, el nem értem!<br />
Már nem hittem a változásban,<br />
nem hittem a napsugárban.<br />
De minden megváltozni látszik,<br />
hát ahogy éppen az élet játszik…
Az égi csata<br />
Hajnalban a felhözet szakadozik,<br />
A Nap látja a rést a pajzson,<br />
Kemény az égi csata, de a Nap<br />
Mégis utat tör az akadályon.<br />
A felhök újra próbálkoznak.<br />
Beborul az ég.<br />
Villám csap le a földre,<br />
Egy kisebb fa kiég.<br />
De a Nap kitartó és elszánt.<br />
S a felhök menekülnek.<br />
Mikor segítö szél támad,<br />
A láthatatlanba vegyülnek.<br />
A csatának vége,<br />
A Nap gyözelmet aratott.<br />
A felhök messziröl figyelik<br />
A virágokon a korai harmatot.
A kismadár<br />
Csendes volt az éj, még a bagoly is csak figyelt,<br />
Mert lelkem és szívem egy kalitkába zárva pihent.<br />
Hangom sokáig csendes volt és nem dalolt,<br />
És remény sem látszott arra, hogy egyszer majd megszólalok.<br />
De eljött a nap, melyen gyönyörü szavakat hallottam.<br />
Füleltem, és eredetükröl tanakodtam.<br />
Éreztem bizsergést és izgalmat,<br />
Mert valami rángatni kezdte ajtaját kalitkámnak.<br />
A sok gyönyörü gondolat mutatta, hogy ott egy út,<br />
S kinyitotta a kalitkát és a kismadár kiszabadult.<br />
Az vidáman és boldogan repdesett.<br />
Szabadságát élvezve próbált dalolni kedveset.<br />
A kismadár, mely azóta csicseregni megtanult,<br />
A szép gondolatokért bolondul.<br />
Leírhatatlan, mily dalra fakadt, és szívvel, lélekkel<br />
kiszabadítójának, múzsájának, szerelmének énekel.
A felhök felett<br />
Az ég ketté volt szelve,<br />
Középen a nagy kék ég.<br />
Az egyik oldalon vörösen izzó Nap,<br />
A másikon pokoli sötétség.<br />
És középen figyelt a Hold,<br />
Mely nem tudta eldönteni... ki tudja miért;<br />
Válassza-e a ragyogó napsütést,<br />
Vagy a szunnyadó és nyugodt éjt.
A szerelmünk<br />
Meghallottam suttogásod,<br />
Mely elért erdön és hegyen át,<br />
Minden szavad áthatol hozzám,<br />
Hiszen nincsen gát.<br />
Semmi meg nem állíthatja,<br />
Hiszen itt van bennünk<br />
A minket összekötö és gyönyörben<br />
Gazdag szerelmünk.<br />
A szívünk összeolvadt,<br />
Nem tudja elválasztani senki,<br />
Mert a kulcs bennünk van,<br />
Így lehetetlen elvenni.<br />
Vigyázunk rá,<br />
Hisz ilyen sokaknak nincs,<br />
S ezt megörizzük,<br />
Hisz ez örök kincs.<br />
A szívem boldog, örül,<br />
Gyönyörü a cél... itt van bennünk<br />
Ez a szellem vesz minket körül,<br />
Áthatolja lelkünk, szerelmünk.
A szerelem lángja<br />
Az érzelmek tengerén sodródtunk<br />
Más - más irányból,<br />
Egy szigeten értünk partot<br />
Máskor és máshol,<br />
S mit sem tudtunk egymásról,<br />
De lelkünk mágnesként<br />
Vonzott minket egymáshoz,<br />
Szikra gyúlt, mikor e kettö összeért,<br />
Éreztük, s hallgattuk egymás énekét<br />
Szép gondolatok simogatták szívünket,<br />
A szikra lángra gyúlt,<br />
Majd szerelemmé alakult,<br />
Érzelmeinket kincses ládába tettük,<br />
Melyhez kulcs a szerelmünk.<br />
Ez örök kapocs,<br />
Mely elszakíthatatlan közöttünk.
A múzsa csókja<br />
Csend és nyugalom honolt,<br />
szinte már ürességnek tünt,<br />
Aztán vidámság, élet,<br />
napsugár, mi felszínre került.<br />
A melegség<br />
hegyen völgyön át érkezik,<br />
Megérint, áthatol<br />
és megold minden kínt.<br />
Csodálatos ajándék<br />
a szépséges múzsa csókja,<br />
ami lángra lobbantja szívem,<br />
és ebböl lesz az óda.
Füstbe burkolt múlt…<br />
Füstös, öreg kocsmában ültem,<br />
A csapos osztotta a sört,<br />
Az ital, a kártyázás és a kockázás dúlt.<br />
Férfiak az asztalnál hangosan szóltak,<br />
Nem éreztem magam jelen,<br />
Az érzés, mint a füstbe burkolt múlt.<br />
Életem oly világban zajlott,<br />
Mi szürke, szomorú, és az esö szakadt,<br />
Mint egy szomorú öszi éjszakán.<br />
Mikor csak járod az utcákat, nem tudod, merre tartasz,<br />
Benned ezer és ezer gondolat játszódik le,<br />
Mint film a moziban, melynek sosincs vége.<br />
Csak jársz, kelsz, és nem tudod hová,<br />
Csupán egy dolog foglalkoztat… mint sejtelem,<br />
Egy gyönyörü lány, kit megismertél,<br />
Ki okos, bölcs és csupa rejtelem.<br />
Ö ösztönöz a dallamra, a gondolatokra<br />
Pedig önbizalmad csekély,<br />
De ö tudja, hogy mindennek van oka,<br />
S érzed te is, hogy ö mindent megér.<br />
***<br />
Sok mindent akarok mondani a világnak,<br />
Vágyak, hiány és szenvedély<br />
Mit óhajtok és kívánok,<br />
De megosztani csak vele szeretném.
Ki <strong>vagy</strong>ok én?<br />
Roppantul idegesít, hogy nem tudom, ki <strong>vagy</strong>ok.<br />
Ha kimondom a nevem, sem tudom.<br />
Hiába beszélek, semmit nem szólok,<br />
Pedig az univerzum egy szóval kezdödött.<br />
Mi volt elöbb?<br />
A szó, <strong>vagy</strong> a szó mögötti gondolat?<br />
Beszédet gondolat nélkül ember nem alkothat,<br />
Gondolat szavak nélkül nem fakadhat,<br />
Vagyis melyik teremtette a másikat?<br />
És ki alkotta az univerzumot?<br />
Beburkolózom ebbe a kérdésbe…<br />
Belülröl tanulmányozva a világot,<br />
A kérdésbe: Ki <strong>vagy</strong>ok én?<br />
Ez az, ami tetézi a gondolatot.<br />
Ez egy veszélyes kérdés, nem igaz!?<br />
Hiszen sosem kapok rá megfelelö választ.<br />
A szónak célja van, a névnek ereje,<br />
Azt hiszem ez a lényege.
Az idö<br />
Az élet: évek, napok, órák, percek,<br />
Idöt kaptunk, mikor megszülettünk.<br />
Minden perc levág az életböl egy darabot,<br />
Ami talán az örömre egy lehetöségünk.<br />
Vagy üzenet, hogy véget ért egy út,<br />
Majd egy újabb másik lehetöséget nyújt.<br />
Az ember folyton az idöböl kifut.<br />
Én nem vesztem el a percek között...<br />
Köztük lebegek a végtelen lehetöségekben,<br />
De a pillanatok között a világ összes perce<br />
itt van én bennem.
Lezuhantam egy szikláról<br />
Létünk az életünk<br />
útja, fájdalommal jár ... de nézz fel,<br />
Nézd a szépet és a jó oldalát<br />
küzdened kell, nem adhatod fel.<br />
Ha utad során leesel egy szikláról,<br />
Próbálj meg repülni, nincs veszteni valód!<br />
Mindig ott lesz ö, ki szeret,<br />
Bízik benned és kiáll melletted.<br />
Egy érzés a szívembe markol,<br />
ha csak meglátom öt, <strong>vagy</strong> rá gondolok.<br />
Igen! Lezuhantam egy szikláról.<br />
Szemébe nézek és elhiszem, hogy repülni tudok.
Szerelem, <strong>vagy</strong> sem?<br />
Mi az, amit érzek, szerelem, <strong>vagy</strong> sem,<br />
Hiszen szerelmet kapok és boldogságot.<br />
Nem is tudom… éppen elgondolkodom<br />
Csupán felfogni nem tudom,<br />
Hogy körülötted forog minden gondolatom.<br />
Pedig elhihetem nyugodtan... bízom magunkban,<br />
Mert egymás életének része lettünk.<br />
Közös jövönk van ebben az életben,<br />
Ezért nem kételkedhetek már semmiben.<br />
Már semmiben, ez <strong>valóság</strong>… azt hiszem.<br />
Nem álom, miböl könnyesen ébredek.<br />
Hallgatom, mit mond szívünk,<br />
Lélekböl fakad szerelmünk,<br />
Amit adok magamból, az egy <strong>vagy</strong>on,<br />
Emiatt a lelkem örül és boldog nagyon.<br />
Ez öszinte és örök szerelem, vajon?
A Ma a Tegnap ellentétje<br />
Tegnap szürke volt a világ, ma színesek az utcák,<br />
Tegnap kopár volt minden, ma rügyeznek a fák,<br />
Tegnap még nem láttam madarakat, ma már csicseregnek,<br />
Tegnap a fiúk, lányok csak nézték egymást, ma már hízelegnek.<br />
Tegnap a hideg illata csapott meg, ma már a virágok illata,<br />
Tegnap felhök borították az eget, ma itt a nap pillanata,<br />
Tegnap még nem szavaltam, ma már dalolok,<br />
Tegnap szürke lény voltam, ma új ember <strong>vagy</strong>ok.<br />
Új ember <strong>vagy</strong>ok, kiben van félelem és türelmetlenség,<br />
Vágyakozás arra, hogy néhányan szeressék,<br />
Dúl bennem a szavak vihara, mely vágyakozik csendességre,<br />
Gondolataim áradnak, hiszen a Ma a Tegnap ellentétje.
Itt a tavasz<br />
Az erdöben sétálva annak szépségét fürkésztem,<br />
De még korai lehetett, mert kopárnak éreztem,<br />
Pedig nagyon figyeltem, és lám, rátaláltam,<br />
Eljött a pillanat, mire ennyi idöt vártam.<br />
Hihetetlen látvány egy levél születése,<br />
Figyeltem, mert így még nem láttam én sem.<br />
Elöször a szemek elöl elzárt titok,<br />
Biztonságban, mint védö anyai burok.<br />
Elöször lassan mozdul, szinte nem is látni,<br />
Nagyon kell figyelni, nem is látja akárki.<br />
Hirtelen kipattan a rügy, teljesen váratlanul,<br />
Mintha a levél erre vágyna, végre kiszabadul.<br />
Most látom, hogy nem ez az egyetlen,<br />
Elmúlt a tél, mely néha kegyetlen,<br />
Csodálatos érzés, itt a sürüsödö zöldben.<br />
Megérkezett a tavasz, és nem csak az erdöben.
Képzelt <strong>valóság</strong>, <strong>vagy</strong> <strong>valóság</strong>hü <strong>képzelet</strong><br />
Érzem zivatarban az esöcseppeket,<br />
A Nap sugarainak melege megérint,<br />
A virágok finom illata kényeztet,<br />
Hallom a fák susogását az erdö mélyén,<br />
A folyó lezúdul medrében, micsoda gyorsaság,<br />
Ez <strong>valóság</strong>hü <strong>képzelet</strong>, <strong>vagy</strong> képzelt <strong>valóság</strong>.<br />
Az emberek vágynak a szépségre,<br />
Kiéheztek a szürke hétköznapok mellett.<br />
Együtt elrepülünk álomországba,<br />
Figyeljük a kék, felhötlen eget,<br />
A réten a füben heverve megvárjuk az estét,<br />
Meghallgatjuk a csillagokat, suttogják a mesét.<br />
Mese az életröl, mi elszalad, észre sem vesszük,<br />
Gyönyörü élményekröl lemaradunk,<br />
Mikor belátjuk, hogy lassítanunk kell, azt tesszük,<br />
Mit gyerekkorban imádtunk...álmodozunk,<br />
Pedig szép az élet, a virágok ébredése,<br />
A szél suttogása, a napsütés és a madarak csicsergése.<br />
De vigyázzunk, mert ez mély és átható változás,<br />
Mit nem mindenki bír, ezért fogjuk egymás kezét!<br />
Ha szédülni kezdünk, óvjuk egymást,<br />
Láthatsz más világot, használd az elméd,<br />
De vigyázz, nem tudni, hogy ez álom <strong>vagy</strong> élet,<br />
Képzelt <strong>valóság</strong>, <strong>vagy</strong> <strong>valóság</strong>hü <strong>képzelet</strong>.
A lények én bennem - Die Wesen in mir<br />
Higgyétek el, lelkem sokszor fél,<br />
Kiismerhetetlen, gyakran dacol,<br />
Tudjátok, <strong>lelkemben</strong> két lény él,<br />
Mely egymással állandóan harcol.<br />
Az állat, melyben tombol a gonoszság,<br />
Mit okoz, az állandó feszültség,<br />
Táplálja a düh, és a hazugság,<br />
A bosszúvágy, rosszindulat és irigység.<br />
A szellem a másik, mi ad meleget,<br />
Érzem magamban, ö a jóság,<br />
Ö maga az öröm, és a szeretet,<br />
Béke, kedvesség és igazság.<br />
Kegyetlen a csata, de azt vallom,<br />
Hogy bennem csak jó van, pedig<br />
Az erösebb az, melyiket táplálom.<br />
De szellem gyözött mindeddig.<br />
Oft fürchtet sich meine Seele, glaubt mir!<br />
Sie trotzt oft und ist undurchschaubar.<br />
In meiner Seele leben zwei Wesen, wisst ihr!<br />
Die miteinander kämpfen... unaufhaltbar.<br />
Das Tier, in dem tobt das Böse,<br />
Das ständige Spannung verursacht,<br />
Ernährt durch Zorn, Rachsucht und Lüge,<br />
Gehässigkeit und Neid, das über uns wacht.<br />
Der Geist ist das Andere, Wärme schenkend.<br />
Ich fühle und weiß es, er ist das Gute,<br />
Er ist die Freude und Liebe ohne End,<br />
Der Friede, die Gerechtigkeit und die Güte.<br />
Heftig und grausam ist die Schlacht,<br />
Nur Gutes ist in mir, das ist was ich meine.<br />
Der Stärkere bekommt mehr, sei achtsam,<br />
Aber mein Geist gewann bisher... und Deiner!?
A természet játéka<br />
A lágyan hullámzó tóban tükrözödik<br />
A parti fák zöldje, a szél lassan mozgatja öket.<br />
A túlsó parton magas hegy emelkedik,<br />
A havas csúcsok szinte a csillagokat érintik.<br />
A sötétkék égre tekintve megpillantani lehet<br />
A csillagrendszer bolygóit és csillagait.<br />
Egy üstökös halad el az égbolt alján,<br />
Majd eltünik a hegyek mögött,<br />
A selymes füben ülve a tó partján<br />
A távolból egy hegedü hangját hallani,<br />
A játékára hullócsillagok közelednek földünk felé,<br />
Szeretnek a zeneszóra tüzijátékot játszani.<br />
Lassan a Nap lepihen, s leszáll az éj,<br />
Csodálatos a lenyugvás fényjátéka,<br />
Néhány bíborszínü felhö érkezik, betakarja<br />
A földet, nyugalmat és csendességet ígér.<br />
Elötünnek a csillagok, és egyértelmüen kivehetök:<br />
A szüz, a vízöntö és a kis szekér.<br />
Az állatok eltünnek a távolban,<br />
A Hold ragyogja be a tájat és a tavat.<br />
A szél kicsit feltámadt, de csak annyira,<br />
Hogy megsimogassa a csúcsokon a havat.<br />
Gyönyörü a változás, mit a természet magára ölt.<br />
Értékeljük nagyon, mert a miénk ez a föld.
A legjobb, ami velem történt<br />
Találtam egy kincset,<br />
Mi neved viseli,<br />
Oly gyönyörü és értékes,<br />
Ezt szívem kedveli.<br />
Mellettem alszol el,<br />
Nézni tudnálak egész éjjel,<br />
Nézni, ahogy alszol,<br />
Hallgatni, ahogyan lélegzel.<br />
Ismét sikerült elérned azt,<br />
Hogy elálljon a lélegzetem,<br />
Mikor mellettem fekszel,<br />
Míg fel nem ébredünk reggel.<br />
Alig tudom elhinni: képzeld,<br />
Olyasvalaki, mint én,<br />
Megérdemelt olyan Szépet,<br />
Mint a te személyed.<br />
Te <strong>vagy</strong> a legjobb,<br />
Ami történt velem.<br />
Annyira jó,<br />
Ahogy te szeretsz engem.<br />
Felejtsd el a világot,<br />
Mikor velem <strong>vagy</strong>, Kedvesem.<br />
Túl ritkán mondom neked,<br />
Hogy milyen jó, hogy <strong>vagy</strong> nekem.<br />
Örömteljes nevetésed<br />
Vágyat teremtett,<br />
Mint ha nem ez a világ,<br />
Hová tartozik, mibe született.<br />
Még ha a közelséged<br />
Méreg is lenne,<br />
A tiéd lennék, míg<br />
Az velem nem végezne.<br />
A távolléted elpusztítaná a világot,<br />
De erre gondolni sem akarok.<br />
Tölts fel erövel, vedd el a kétségeket,<br />
Ezzel erösítsd meg szerelmünket.<br />
Ezer hazugságot mesélhetsz,
akkor is mind elhinném neked,<br />
De egy kétség marad mindig,<br />
Hogy engem miért szeretsz.<br />
Amikor felborul az életem menete,<br />
Te <strong>vagy</strong> a nyugalom és a menedékem helye,<br />
Mert minden, amit adsz nekem szeretetböl,<br />
Egyszerüen jót tesz, végtelenül.<br />
Te <strong>vagy</strong> a végtelen utazás,<br />
Amikor fáradhatatlan <strong>vagy</strong>ok,<br />
Ezért hatalmas világom<br />
A te védelmezö kezedbe adom.<br />
Túl ritkán mondom neked:<br />
Milyen jó, hogy <strong>vagy</strong> nekem.<br />
Imádlak, mert te <strong>vagy</strong> velem,<br />
Egyetlen drága Szerelmem.
Münchhausen báró<br />
Tökéletes senki nem lehet,<br />
Tudjuk, a hiba hiányzik belöled.<br />
Hibát mindenki tehet.<br />
Megpróbálhatja bárki… felöled.<br />
Az egód nagy,<br />
Akkora, mint a fészer:<br />
Elszámolsz végtelenig<br />
… azt kétszer.<br />
Le tudod alkudni a fele felét,<br />
Ismered a Pi utolsó számjegyét.<br />
Tudsz nullával osztani,<br />
Hagymát sírva fakasztani.<br />
Nem játszod Istent,<br />
A játék gyerekeknek való.<br />
Lehet, hogy már nem élsz,<br />
Csupán a halál nem szólt, báró,<br />
Könyvet nem olvasol,<br />
Addig nézed,<br />
Míg önként kiadja a gondolatot.<br />
Nincs globális felmelegedés,<br />
Csak fáztál,<br />
Ezért felcsavartad a Napot.<br />
És ki meri mondani:<br />
Ez az ember nem normális,<br />
Az nézzen szét a világban,<br />
Rájön, hogy ez a reális.
Jó és rossz<br />
Az ördög optimista, ha azt hiszi,<br />
Hogy az embereket még rosszabbá teheti.<br />
Sokszor nincs erre szükség,<br />
Hiszen vannak kikben a rossz több, mint elég.<br />
Változott a világ, és néha bosszantó,<br />
Mikor egy emberben megbízunk,<br />
Gyakran világosan látható,<br />
Benne a legrosszabbra fényt derítünk.<br />
Van, ki embertelen<br />
És emellett kegyetlen,<br />
Egyszer nem az, pedig gyarló,<br />
Rögtön azt hiszi, hogy jó.<br />
Jó ember tíz éven át jót cselekszik,<br />
Azt senki nem veszi észre,<br />
De ha egy órán át rosszat tesz,<br />
Biztos rossz hírneve lesz.<br />
Na és mit tesz a dicséret?<br />
Még rosszabbá a rossz embereket,<br />
Elviselhetetlenné a jó lényeket.<br />
Higgyék el, ez lesz a végzet.<br />
Az ördög a világot elhagyta,<br />
Mert tudja, hogy az emberek<br />
Neki nem okoznak többé gondot,<br />
Mert maguk fütik be a poklot.
A freskók kritikája<br />
A széles tömeg horizontja változó,<br />
Sok a buta ember - ez nem túl vonzó.<br />
Minden élet az államban és azon felül<br />
Van, mert nincs ki gondolkodik... ott belül.<br />
Gondolkodni nagyon kemény - hevesen<br />
Szikrázik az agy, van ki sírva fakad,<br />
S könnye a hátán leszalad,<br />
Talán ezért müvelik ezt oly kevesen.<br />
Dolgoznak a csavarok, egy gondolat kibuggyan,<br />
Kimerül az agy, elfárad nagyon, de végre<br />
A gondolatok csak úgy ömlenek,<br />
Néha megállítani nem lehet.<br />
A freskók a falon gyakorolják<br />
A sok eszement zagyvaság felett a kritikát.<br />
Senki nem hallgat a világon annyi esztelenséget,<br />
Mint egy múzeumban a freskók, képek.<br />
Sok butaságot és értelmetlen dolgot hallani,<br />
Sokan ezt elhiszik <strong>vagy</strong> elnevetik.<br />
Sose nevess mások butaságán -<br />
Hisz ez a lehetöséged, siess, mert elveszik.<br />
Az idö számos zsenivel ajándékozott meg.<br />
Reméljük, hogy van köztük néhány tehetséges is...<br />
Talán figyelnek a lehetöségekre,<br />
Gondolkodnak és tesznek valamit, végre.<br />
Értelmes életet ne a földön kívül keressünk,<br />
Elöbb itt a földön, hiszen itt élünk!
Barátság és ellenség<br />
Furcsa, mégis érdekes a világ.<br />
Jó lenne a kérdést megfejteni,<br />
Ki az ellenség és mi a barátság.<br />
Kicsi a különbség, ezt nem szabad elfelejteni.<br />
A barátok Isten bocsánatkérése a rokonokért.<br />
Öket arról lehet felismerni,<br />
Hogy mindig mellettünk vannak,<br />
Ha szükségük van ránk... de miért?<br />
Sokan eljátsszák a barátságot,<br />
Mert megváltoztatták a világot, most már<br />
A szerelemnél a barátság tragikusabb ... okkal,<br />
Mert tovább tart... nagyon sokkal.<br />
Ha már a barátságnál tartunk,<br />
Mindig befolyásos emberek barátságát akarjuk.<br />
Nagyon fáradságos elérni,<br />
Elég, ha nem ellenségeink, ezzel kell beérni.<br />
Ellenségeink sokszor saját köreinkböl valók,<br />
Rokonok, kapcsolatok és emberek, kik rosszakarók.<br />
Ellenségeinknek megbocsáthatunk, s tegyük,<br />
De egy a lényeg, nevüket sose feledjük.<br />
Na meg amúgy minden "Szeresd ellenséged"<br />
Tartalmaz egy "Gyülöld barátod" is... ezt ne feledd.
A csúcs alja<br />
A siker: nyerni, gyözni,<br />
Elnyerni mástól,<br />
Felkerülni a csúcsra,<br />
A vereség ellenszerének kulcsa.<br />
De a csúcson találkozol<br />
Furcsa teremtményekkel,<br />
Akik karrieristák, de<br />
Nem rendelkeznek eredményekkel.<br />
A csúcs olyan hantázókat rejt,<br />
Kik ott pöffeszkednek,<br />
Mert nem rendelkeznek<br />
Olyan képességekkel,<br />
Amelyek visszatartanák öket.<br />
De mily érdekes, hogy<br />
Ök sosem felelösek.<br />
Egy ilyen lénynek<br />
Nincs más életcélja,<br />
Csak mások elörehaladását<br />
Akadályozza.<br />
Vallja, hogy a munka<br />
Senkit meg nem ölt még,<br />
De minek kockáztatni,<br />
Mikor mások elvégezték<br />
Helyette... már rég.<br />
Egyszer talán lepottyan mind.<br />
A szorgos öket váltja,<br />
Majdani gyözelme nagyon szép.<br />
De a valós élvezet<br />
Majd a vesztesek vigasztalása...<br />
Micsoda egy elképzelt kép.
Az újjászületés<br />
Nehéz nap után ébredtem,<br />
A fáradságtól nem tudtam felkelni.<br />
Mintha egy sziklához láncoltak volna,<br />
Mely súlyosabb minden tehernél,<br />
De gondolataim már szálltak szabadon.<br />
Az órára néztem, és észrevettem,<br />
Ez lesz ma az én napom.<br />
Csicseregtek a madarak, sütött már a Nap,<br />
De én feszült voltam, mint vihar elött,<br />
Az égbolton a felhözet kitörni vágyott,<br />
Ez volt a meghatározó hangulat.<br />
Csak lassan tudatosodott bennem,<br />
Hogy tegnap jól pókereztem,<br />
Harcoltam, csatáztam<br />
És szabaddá vált testem, lelkem.<br />
Hirtelen furcsa érzés fogott el,<br />
Mintha a környezet eltávolodna.<br />
Már nem benne <strong>vagy</strong>ok a létben,<br />
Hanem kívülröl szemlélem.<br />
Felszabadító érzés,<br />
Hiszen elszakadt a lánc.<br />
A szikla kettétört,<br />
Mi belül annyira gyötört.<br />
Kezdödhet az új életem,<br />
Kezdödhet a tánc.<br />
Kíváncsisággal várom a holnapokat<br />
Az éjjeleket és a nappalokat,<br />
Majd, ha eljön az éjszaka,<br />
Megfigyelem a gyönyörü fényeket,<br />
Érzem az illatokat, hallom a lényeket.<br />
Tudom, hogy ez lesz a nekem való:<br />
Újjá születtem, ez nyilvánvaló.
A festett szépség<br />
Magányosan állok halvány fényben,<br />
figyelem árnyékomat, de érzem,<br />
hogy nem engedelmeskedik nekem,<br />
valami mást akar,<br />
nyugodjon meg... kértem.<br />
Figyel valamit,<br />
de én nem jól látom,<br />
a vonalak színesek,<br />
miket látni vélek.<br />
Koncentrálok és várom,<br />
hogy élesedjenek<br />
az elmosódott képek.<br />
Egy nö alakját vélem felfedni,<br />
mely színek játékából születik,<br />
mint egy festö nélküli kép,<br />
mely önmagát megfesti.<br />
És igen, ez te <strong>vagy</strong>. Te,<br />
az én Drága Szerelmem.<br />
Gyönyörü tekinteted látom,<br />
éledsz, és itt <strong>vagy</strong> velem.<br />
Látom élesen<br />
gyönyörü tested vonalait.<br />
Most már egyértelmü,<br />
mit akarok még.<br />
Vágyódom rád, Kedvesem,<br />
s gondolataid<br />
célba értek,<br />
erre vártam már oly rég.<br />
Tested követné már lelked.<br />
A képböl kilépsz,<br />
oda hozzám.<br />
Fülembe súgod,<br />
itt <strong>vagy</strong>ok neked.<br />
Érzem közelséged, Szerelmem.<br />
A szerelmes csókod megérintett,<br />
az örömtöl sírva fakadtam.<br />
Gyönyörü érzések kavarognak bennem,<br />
hiszen szerelmedet kaptam.
A viharok tengerén<br />
Éled a tenger, vihar érkezik,<br />
hajónk magányosan sodródik,<br />
a víz magasra csap, sötét az ég,<br />
a hullámokon lovagol a szél,<br />
egyszer csak látom a tenger fenekét,<br />
Már minden bátor matróz fél.<br />
A tenger felkapja a hajót.<br />
Ez nem sejtet semmi jót.<br />
A hullámok elnyelnek minket.<br />
Sodródunk messze, a világ végéig,<br />
a végtelenségben kapunk bilincset,<br />
ahol leszünk az idök végezetéig.
A lecke<br />
Tudom, az élet<br />
nem mindig igazságos,<br />
a múltat elfelejteni<br />
mindig sajátságos,<br />
ami volt, elmúlt,<br />
de azért <strong>valóság</strong>os,<br />
most már szabad <strong>vagy</strong>ok,<br />
ez is világos.<br />
Hosszú idö kellett,<br />
sokat kínlódtam,<br />
a végére a leckét<br />
mégis megtanultam,<br />
már nem tekintek vissza,<br />
gondolkodtam,<br />
már csak elöre nézek,<br />
ezt megfogadtam.
Új nap virrad<br />
Az élet nem mindig szép,<br />
de változás mindig lesz.<br />
Ki nem lát semmi jót,<br />
magáért semmit nem tesz,<br />
kinek nem elég<br />
a ma szenvedése,<br />
gyarapítsa<br />
a tegnap fájdalmával,<br />
a holnap félelmével,<br />
legyen ez büntetése.<br />
Az optimista mondja,<br />
holnap is lesz egy nap,<br />
ez a <strong>valóság</strong>,<br />
a pesszimista tudja,<br />
hisz tapasztalta,<br />
ez az igazság.<br />
Az életet becsüljük<br />
és ne feledjük,<br />
mindig lesz egy holnap,<br />
megjelenik egy kis csillag,<br />
mely fényt és reményt ad,<br />
majd új nap virrad.
A pillanat fontossága<br />
Az életben sosincs megállás,<br />
pedig néha pihenöre vágyom,<br />
a parton heverve is gondolkodom,<br />
ahol látszólag semmi dolgom.<br />
Mindenben a megfejtést keresem,<br />
kibogozom a csomókat a gomolyagból,<br />
mert ez kihívás, felébreszti kedvem,<br />
nem bírom abbahagyni, megszokásból.<br />
Állandóan dolgozott minden odabent,<br />
a jelenet végén a fejem majd szétment,<br />
sosem volt elég, hajtott a kíváncsiság,<br />
észre sem vettem, milyen változatos a világ.<br />
Most megbecsülök minden pillanatot,<br />
életemnek ez adja meg a hangulatot,<br />
végül is ez az enyém ... örvendezek,<br />
add nekem a mát, és boldog leszek.
Die gemalte Schönheit<br />
(A festett szépség)<br />
Ich stehe einsam im Dämmerlicht<br />
meinen Schatten beobachte ich,<br />
er ist komisch und ich fühle,<br />
er tut mir nicht Genüge,<br />
er ist aber eigensinnig,<br />
ich bitte ihn... sei ruhig,<br />
es scheint alles nass,<br />
er beobachtet etwas,<br />
aber ich seh' es nicht richtig,<br />
bunt sind die Linien,<br />
die einen Körper umziehen.<br />
Ich warte und konzentriere mich,<br />
ich seh' jetzt alles eindeutig.<br />
Aus dem Spiel der Farben<br />
entsteht eine Frauengestalt,<br />
wie ein Gemälde ohne Maler,<br />
das sich sonderbar selbst malt.<br />
Das bist du, meine teure Liebe,<br />
deinen wunderschönen Blick sehe ich,<br />
du erwachst mir zuliebe,<br />
und bist hier mit mir, ich liebe dich.<br />
Endlich ist es wahr,<br />
ich sehe alles klar,<br />
die Linien deines schönen Körpers,<br />
nach denen sehne ich mich öfters,<br />
und deine Gedanken<br />
haben ihr Ziel erreicht,<br />
darauf hab' ich so lange gewartet,<br />
früher sind sie immer entweicht.<br />
Dein Körper will deiner Seele folgen,<br />
das jetzt und nicht morgen,<br />
du schreitest aus dem Bild hervor,<br />
und flüsterst etwas in mein Ohr.<br />
Dein Liebeskuss berührte mich heute,<br />
und ich musste weinen vor Freude.<br />
Wunderbare Gefühle spielen in mir,<br />
denn ich bekam deine Liebe von dir.
Mi ketten<br />
Egy páratlan páros <strong>vagy</strong>unk, mi ketten,<br />
két gyönyörü szó egy versben.<br />
Két madár, mely szabadon repül,<br />
virágos kertben a fákra leül.<br />
Két lélek, mely testben is összeért.<br />
Élvezik azt, mit az élet nekik ígért.<br />
Lombos fák ágai, melyek összeérnek.<br />
Levelei a Nap aranyában zöldelnek.<br />
Kép a képben, mi fakad egymásból,<br />
az ecset emléket varázsol egy álomból.<br />
De nem álom a mi szerelmünk.<br />
Éljük, érezzük mindazt, ami van bennünk.
Mélyen szemedbe nézek<br />
Lelked mélyén meglátom érzéseidet,<br />
mikor mélyen a szemedbe nézek,<br />
mint a kedvesed.<br />
Az érzés, mely ilyenkor belém árad,<br />
édes melegséggel tölt el,<br />
az öröm bennem túlárad.<br />
Olyan jó érezni a közelséged,<br />
amikor együtt <strong>vagy</strong>unk,<br />
tombolnak az érzelmek,<br />
miket egymástól akarunk.<br />
Gyönyörü pillanatok,<br />
miket egymással megélünk,<br />
szerelemvágy,<br />
mit egymásban egyesítünk.<br />
Tudom és érzem,<br />
mi van bennem,<br />
biztos <strong>vagy</strong>ok benne,<br />
ez igazi szerelem!
Gondolatból született<br />
Hiába minden,<br />
ha megértetek engem,<br />
valamit nem jól mondtam,<br />
mást, mint gondoltam.<br />
Aki félreért engem,<br />
s nem kell hozzá segítségem,<br />
az megértette a lényeget,<br />
meggyújthatja a fényeket.<br />
A gondolat ébreszti a csendet,<br />
néha káosz váltja a rendet,<br />
mint a szó a hallgatást,<br />
gondolatból lett alkotás.<br />
Az alkotás a vers, mely ad<br />
érzést, élményt <strong>vagy</strong> képet,<br />
olykor szeresd, kívánd, akard,<br />
hogy ez sose érjen véget.
Porszemként élni<br />
Néha elveszettnek<br />
érzem magam,<br />
Pedig nem <strong>vagy</strong>ok<br />
egyedül,<br />
Mikor gondolataim<br />
tengerében<br />
Lelkem mélyen<br />
elmerül.<br />
Ekkor pici lény <strong>vagy</strong>ok<br />
a nagy univerzumban.<br />
Egy homokszem<br />
a hatalmas sivatagban.<br />
A szél felkavar,<br />
s kedve szerint elhajít,<br />
Porszem, mi aztán<br />
lepottyan és feljajdít<br />
Mi keresi a kapaszkodót<br />
és az esélyt.<br />
De nem mer,<br />
mert érzi a veszélyt,<br />
Bízik, akkor is,<br />
ha törékeny és apró,<br />
mindig megkeresi,<br />
merre van az ajtó.<br />
Az ajtó mögött<br />
mindig vár valami,<br />
ám nem mindig akarom<br />
azt kitárni.<br />
De most segítö kéz<br />
nyúl ki utánam,<br />
egy meghitt lény,<br />
kire én vártam.<br />
Megmutatja nekem<br />
az életet,<br />
Mit kapok töle,<br />
az igazi szeretet.
A gyönyör kapujában<br />
A gyönyör kapujában állok,<br />
Érzéki érintésedre várok,<br />
Vágyódom csókodra,<br />
Nincs szükségem bókodra.<br />
Hiszen dicsöítjük egymást lélekben,<br />
Ahogy leírom ebben az énekben.<br />
Fejem hajtom a kebledre,<br />
Engedd, hogy lehessek kedvedre!<br />
Miközben arcodat érintem,<br />
Hevesen dobog a szív én bennem,<br />
Forró ajkunk lágyan összeér,<br />
Testünk, lelkünk mindent kér.<br />
Szerelmünk csodálatosat ígér,<br />
Együttlétünk mindent megér,<br />
Nagy kincs, mivé tesszük,<br />
Minek minden pillanatát élvezzük.
Kínoz az írás hiánya<br />
Nem tudom,<br />
mi van velem,<br />
semmihez<br />
sincs kedvem.<br />
Üresnek tünik<br />
a lelkem,<br />
nem szabad énekem<br />
elveszítenem.<br />
Kozmikus csaták<br />
temetöje,<br />
pedig más volt<br />
elöidézöje,<br />
hol gondolatok<br />
harcoltak,<br />
pedig az égiek<br />
megajándékoztak.<br />
Tudom, eröltetni<br />
nem szabad,<br />
de érzéseim<br />
akadtak,<br />
melyek kitörni<br />
vágynak,<br />
mint vulkánból<br />
a láva.<br />
Épp most<br />
tudatosul<br />
gondolatom,<br />
verssel párosul.<br />
Nahát,<br />
megint írok.<br />
Elmúltak<br />
bennem a kínok?
Mint a Merkúr<br />
Olyan <strong>vagy</strong>ok, mint egy lárva,<br />
miböl semmi sincs feltárva,<br />
egy kemény burokba zárva,<br />
felfedezésre várva,<br />
mint a Merkúr alatti titkok,<br />
amiket éget a forró átok,<br />
elérni próbálnak kísértetalakok,<br />
a túloldalról pedig sötét árnyékok,<br />
ök kíváncsiak, de vakok,<br />
elöttük ismeretlenek az okok,<br />
nekik jutnak majd a maradékok,<br />
mert a forrás én <strong>vagy</strong>ok.
Élni, s nem félni<br />
Élmények és pillanatok:<br />
Ezek életünk darabjai.<br />
Öröm és bánat:<br />
Ennek <strong>vagy</strong>unk rabjai.<br />
Hiány és teljesség:<br />
Nem tudjuk, mi érkezik,<br />
Csoda és szomorúság<br />
Mindenkinek létezik.<br />
Volt részem mindenben,<br />
De a múltat hagyjuk.<br />
Nyugalom és kegyelem,<br />
Mire vágyom... de valljuk:<br />
Emberként élni<br />
És nem mindig félni.<br />
Na meg a szerelem,<br />
Mi megadatott nekem.<br />
A lelkek találkozása,<br />
Az érzések változása,<br />
Olyan, mint tengernek a part,<br />
A harcosnak a kard,<br />
Mint halnak a víz,<br />
Megkapod te is... csak bízz.
A fiamnak<br />
Egy nap megérted,<br />
miért mentem el,<br />
egy nap meglátod,<br />
hogy nem adtalak fel.<br />
Hiszem azt,<br />
hogy szeretsz.<br />
Hiszem azt,<br />
hogy nem feledsz.<br />
Sokszor kérdem,<br />
hogyan éled meg,<br />
mert távol <strong>vagy</strong>ok<br />
és nem <strong>vagy</strong>ok veled.<br />
Innen vigyázok rád,<br />
mindig leszek neked.<br />
Légy erös és kitartó,<br />
mert ott élek benned.<br />
Megtörni nem tud senki és semmi.<br />
Elválaszthatatlanok <strong>vagy</strong>unk,<br />
mert szeretünk együtt lenni,<br />
élvezzük, amit kapunk.<br />
Örködöm fölötted,<br />
én vigyázok rád.<br />
Mindig veled <strong>vagy</strong>ok.<br />
A te szeretö Édesapád.
Egy új világ<br />
Magányosan<br />
a felhök felett,<br />
vár engem<br />
a távoli kelet,<br />
a lenyugvó Nap<br />
mögöttem,<br />
a csillagokkal teli ég<br />
fölöttem,<br />
az éj sötétsége<br />
megjött már,<br />
új kaland<br />
és élmény vár.<br />
Ismeretlen tájak<br />
felett repülök,<br />
gondolataimban<br />
elmélyülök,<br />
azon töprengek,<br />
mivel találkozom,<br />
újat tanulni,<br />
mindig jó alkalom.
Szem elött<br />
Nahát, ezek az emberek<br />
mindig valamit keresnek,<br />
fura érzés, mikor téged<br />
egyszerüen végigmérnek.<br />
Nem tudod, miért, mire való,<br />
ez nem jó, söt, zavaró,<br />
magadtól kérded,<br />
mert nem igazán érted,<br />
hogyan nézel ki,<br />
mi van rajtad,<br />
mit akarnak töled,<br />
összeszorul ajkad.<br />
Látod, ahogy bámulnak,<br />
hallod, ahogy suttognak,<br />
érzed, ahogy figyelnek,<br />
mintha látni akarnák lelkedet.<br />
Nincs már semmi tisztelet,<br />
nem tudsz védekezni ellene,<br />
megfigyelésed is zavaró lehet,<br />
csak ebbe gondolj bele.
A hazatérés<br />
Álmosan ébredtem,<br />
szinte fájt a szemem.<br />
Az elsö volt a sötétség,<br />
amire emlékszem.<br />
Elöbb hideg és ridegség,<br />
aztán a tüz bennem,<br />
az volt ám a melegség,<br />
semmit nem kellett tennem.<br />
Oly érzést adott,<br />
mint otthonomban,<br />
de rájöttem,<br />
hogy nem ott voltam.<br />
Messzi földre utaztam,<br />
várva az új feladatot,<br />
az érkezésre vártam<br />
leküzdve a távolságot.<br />
Bármerre is jársz,<br />
az otthont nem pótolja semmi,<br />
és amire vágysz:<br />
csupán párod karjaiban lenni.<br />
A hazafelé vezetö út keserves,<br />
úgy érzed, sosem ér véget,<br />
szíved egyre hevesebben verdes,<br />
a hiány nagyon kínoz téged.<br />
Csodálatos dolog a hazatérés,<br />
mikor a család megölel,<br />
meleg, barátságos érzés,<br />
mi itt van már, nagyon közel.<br />
S mikor eljön e pillanat,<br />
potyognak az öröm könnyei,<br />
otthon érezni magadat:<br />
egyszerüen csak mennyei.
Apának lenni<br />
Jó apa<br />
hogyan lehetek?<br />
Néha<br />
bármit tehetek,<br />
úgy tünik,<br />
semmi sem jó,<br />
pedig néha<br />
elég néhány szó,<br />
egy pillantás<br />
<strong>vagy</strong> ölelés.<br />
Gyakran úgy érzem,<br />
hogy kevés,<br />
de gyermekem<br />
öszinte ember,<br />
sok minden<br />
neki nem kell,<br />
csak szeretni,<br />
törödni vele,<br />
tudom,<br />
hálás lesz érte,<br />
nem számít,<br />
akárhogy is legyen,<br />
a gyermekemet<br />
mindig szeretem.
Viharba kerülve<br />
Dúl a vihar,<br />
Lángokban az ég,<br />
Vérben áll a patak.<br />
Már semmi sem olyan, mint rég.<br />
Az idill, ami egy gyermeknek kell,<br />
A hit, amivel reggel felkel,<br />
A kötödés, mind elmúlt,<br />
S a lelkem nagyon feldúlt.
A vallomás<br />
Sír a lelkem,<br />
mert el akarsz hagyni.<br />
Szorong a szívem,<br />
mert nem akarsz maradni.<br />
Nem akarok nélküled lenni,<br />
mert veled az élet a menny.<br />
Csak veled tudok továbbélni,<br />
nem akarom, hogy elmenj.<br />
Csak abban bízom,<br />
hogy neked még kellek,<br />
mert én téged<br />
mindennél jobban szeretlek.
A sors iróniája<br />
Tisztességesen élünk,<br />
Sokszor jót remélünk,<br />
De az élet néha igazságtalan,<br />
Olykor az éjszakánk álmatlan,<br />
Mert mindig akad olyan,<br />
Ki örömét leli abban,<br />
Hogy másnak rosszat tegyen,<br />
Egy darab életet elvegyen.<br />
Nem érdekli semmi,<br />
Nem tudja akadályozni senki,<br />
Dühvel felruházva, alaptalanul<br />
Egy agyatlan csatába indul,<br />
Szétrombol mindent, ami útjába akad,<br />
Összes tette indulatból fakad.<br />
Kemény ellenfél, nehéz ellene tenni,<br />
De a háborút a végén mégis elveszíti.
A hónapok játéka<br />
A január hideg<br />
A február rideg<br />
A március tavasz<br />
Az április ravasz<br />
A május virágos<br />
A június világos<br />
A július dacos<br />
Az augusztus napos<br />
A szeptember hulló<br />
Az október múló<br />
A november avas<br />
A december havas
A magyar dal<br />
Tudatos számodra,<br />
mit jelent a nyelv,<br />
amelyet beszélsz,<br />
amivel együtt élsz?<br />
Amivel változást okozol,<br />
amelyen gondolkozol,<br />
mely örömet okoz,<br />
és néha felpofoz?<br />
Szerintem nem,<br />
ugyanez van velem,<br />
gondolkoztam, töprengtem,<br />
s végül rájöttem:<br />
A nyelv, a magyar,<br />
nem szürke, s nem is fanyar,<br />
mindenben megtalálható.<br />
Ugye elgondolkodtató?<br />
Lehet az ember, a magyar,<br />
jobbágy <strong>vagy</strong> arisztokrata,<br />
a nyelv egy, és közös,<br />
nem számít ezt ki akarta.<br />
Vésd az eszedbe,<br />
ez, ami örök,<br />
nem a tatár,<br />
és nem is a török.<br />
A magyar, a nyelv,<br />
amit magaménak érzek,<br />
egyedi, ott van bennünk,<br />
ezért elnézést nem kérek.<br />
A gondolat, az érzés<br />
egy töröl fakad,<br />
van múltja és jelene,<br />
de hidd el, jövöje is akad.<br />
A szív hevesen dobog,<br />
nem mert a zászló lobog,<br />
hanem táncol a lélek,<br />
mikor magyarként élek.
A költö szavai<br />
igazán hipnotizálnak,<br />
kifejeznek szerelmet, bánatot,<br />
örömöt és vágyat.<br />
Nem is tudod,<br />
ez mekkora kincs,<br />
fel sem fogod,<br />
ha elveszted és többé nincs.<br />
Fedezd fel,<br />
mi van benned,<br />
éld a nyelved,<br />
hisz magyarnak kell lenned.<br />
Fejlödj, tanulj,<br />
használd a logikát,<br />
a nyelvben a lehetöség,<br />
ne lásd mindenben az igát.<br />
A magyar,<br />
mi benned van, ami <strong>vagy</strong>,<br />
felülmúl mindent,<br />
ezzel legyél nagy.<br />
Az akkordok erejét használd,<br />
élj vele,<br />
légy büszke rá,<br />
hiszen ez nyelvünk ereje.<br />
A ritmikus nóta,<br />
ami a magyarra vall,<br />
az egység és harmónia:<br />
ez a magyar dal.
Ti meg én<br />
Változik a világ,<br />
változom én is.<br />
Változik az élet,<br />
ti maradtok mégis.<br />
Nem értitek,<br />
mit miért csinálok.<br />
Nem látjátok,<br />
hogy mivé változok.<br />
Nevettek rajtam,<br />
mert más <strong>vagy</strong>ok.<br />
Nevetek rajtatok,<br />
hisz egyformák <strong>vagy</strong>tok.
Álmaimban<br />
Megbolondít engem a szerelem,<br />
Megörülök, mit tettél velem.<br />
Álmaimban furcsa érzések uralnak,<br />
Szokatlan gondolatok találkoznak.<br />
A virágok illatával madarak ébrednek,<br />
A fák susogásával pillangók énekelnek,<br />
A nap virradásával a harmatcseppek csillognak,<br />
A hajnal illatával az angyalok csókolóznak.<br />
Ök is minket utánoznak,<br />
Látnak minket boldogoknak,<br />
Tudják, hogy szíveinkkel találkoztunk,<br />
Tiszta lelkünkkel egybeolvadtunk.<br />
A vágy irántad csak erösödik,<br />
A szívem dobogása nem csendesedik,<br />
Álmaimba magammal viszlek,<br />
Hiszen mindennél jobban szeretlek.
Szívünkben<br />
Te meg én<br />
álmodtunk egymásról,<br />
E csodavilágban<br />
közelre került a távol,<br />
De te kiléptél az álmomból,<br />
én a tiédböl, és felébredtünk,<br />
De nem tudtuk azt,<br />
hogy mi történt velünk.<br />
Az érzés erös<br />
és egyben biztosak lettünk,<br />
megérintettük a másikat,<br />
aki most ott él bennünk.
Nélküled<br />
Ahogy erdönek az esöre,<br />
a virágnak a napsütésre,<br />
úgy van rád szükségem,<br />
kérlek, legyél velem.<br />
Hiányzik az illatod,<br />
hiányzik a közelséged,<br />
elixír számomra,<br />
ha láthatlak téged.<br />
Minden annyira homályos,<br />
nélküled olyan hiányos.<br />
Kívánom érzéki érintésedet,<br />
csókolnálak, ha megengeded.
A gyönyör<br />
Szépen csillogó szemed<br />
rám tekint,<br />
és én elérzékenyülök<br />
megint,<br />
forró, piros ajkad<br />
csókot akar,<br />
nincs már lepel,<br />
mi testet takar.<br />
Imádom ajkammal<br />
érezni börödet,<br />
kívánok érzéki érintést<br />
kapni töled,<br />
az együttlét<br />
csodálatos gyönyör,<br />
melynek hiánya<br />
állandóan gyötör,<br />
de oly szenvedélyes<br />
szerelmünk.<br />
Ez a legjobb,<br />
mi történhetett velünk.
Öszinte szerelem<br />
Hiányzol, Kedvesem.<br />
A kegyeidet keresem,<br />
Csak rád gondolok,<br />
Fogadd el, amit adok.<br />
Egy öszinte ölelés<br />
Most igen kevés,<br />
De dúl a szerelem,<br />
Ezt tetted énvelem,<br />
Állandóan rád figyelek,<br />
Ölellek és megvédelek,<br />
Hiszen nemcsak kedvellek,<br />
Hanem öszintén szeretlek!
Megbolondít ez a szerelem<br />
Kérdezni akartál,<br />
miért gondolok csak rád,<br />
valami csupán terel,<br />
de megtalálod, ami vár rád.<br />
Itt <strong>vagy</strong>ok neked,<br />
sosem leszel egyedül,<br />
álmaidban élek,<br />
mindig ott leszek legbelül.<br />
Add önmagad,<br />
mondj el mindent,<br />
én meghallgatlak.<br />
Mutasd önmagad,<br />
oszd meg szíved,<br />
én csak téged akarlak.<br />
Vágyom rád,<br />
kívánom ajkad érintését,<br />
légy az enyém, légy velem.<br />
Imádom illatodat,<br />
böröd selymességét,<br />
megbolondít ez a szerelem.
Csupa varázslat<br />
A kimondott szó<br />
tökéletes találat,<br />
amit teszünk,<br />
az csupa varázslat.<br />
Oszd meg szíved,<br />
akarom érezni,<br />
veled együtt lélegezni.<br />
Nyisd ki ajtód,<br />
maradnék melletted,<br />
magamat adom tenéked.<br />
Megosztom szívem,<br />
ezt az utat választom,<br />
mert ezt én így akarom.<br />
Az élet nélküled<br />
csupa szenvedés,<br />
a szerelmünk<br />
bizony nem tévedés.
Megengedem magamnak<br />
Megengedem magamnak, hogy<br />
Boldog legyek,<br />
Színesen álmodjak,<br />
Bármit megtegyek,<br />
Határtalanul gondolkodjak,<br />
Rengeteget nevessek,<br />
Rózsaszín szemüveget hordjak,<br />
Mindent színessé fessek.<br />
Megengedem magamnak, hogy<br />
Ne legyek kedves,<br />
Néha rosszul döntsek,<br />
Levetközzem azt, ami terhes,<br />
Éljek és ne féljek,<br />
Hisz senki sem tökéletes,<br />
Bármikor bocsánatot kérjek,<br />
Vagyok annyira lelkiismeretes.<br />
Megengedem magamnak, hogy<br />
Jót tegyek,<br />
Mások életében részt vegyek.<br />
Megengedek magamnak mindent<br />
És még sokkal többet,<br />
Amit megosztok veletek,<br />
Mert ez az én életem,<br />
Amit élek és szeretek.
A remény<br />
Ez a világ csupán elévülés,<br />
A következöre való felkészülés.<br />
Amikor elmúlik jelen életem,<br />
Marad még annyi reményem,<br />
Hogy valaki szeretett engem<br />
És valakinek odaadtam szívem.<br />
Ezer világban majd öt keresem,<br />
S kutatok utána tízezer életben.<br />
Lelkemmel fáradhatalanul keresve,<br />
Szívemmel örökre reménykedve<br />
Abban, hogy minden életben<br />
Kedvesem fog várni engem.
A honvágy<br />
Kedves Drágaságom, jó reggelt!<br />
Nálam a Nap már felkelt.<br />
Csupán te hiányzol mellölem,<br />
Hiszen az ébredést veled szeretem.<br />
Jó reggelt, Drágaságom!<br />
Szememböl kiugrott az álom.<br />
Sietek haza, kicsi párom.<br />
Csókod, ölelésed nagyon várom.