diagnosztikus fajkombináció
diagnosztikus fajkombináció
diagnosztikus fajkombináció
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
A Föld biomjai<br />
Ökológia<br />
3.ea<br />
A trópusi öv biomjai<br />
• 0-25. szélességi körök között<br />
• jellemző biomok kialakulásában a<br />
csapadék évi mennyisége a meghatározó<br />
ökológiai tényező<br />
• 3 fő biom:<br />
– trópusi esőerdők<br />
– szavannák<br />
– trópusi sivatagok<br />
A Föld biomjai<br />
• Bioszféra alatti SIO egységek<br />
• Zonális elhelyezkedés<br />
• Klimatikus kialakító tényezők<br />
– nedvesség<br />
– hőmérséklet<br />
Trópusi éghajlati öv<br />
A napi hőingadozás nagyobb, mint az éves:<br />
•évi középhőmérséklet 26-28 o C,<br />
•nincs fagy, a leghidegebb hónap is >18 o C<br />
(kiv. hegyvidékek)<br />
•évi 1500 - 10000 mm csapadék (legalább)<br />
2011.01.01.<br />
1
Az Egyenlítőnél heves<br />
délutáni zivatarok.<br />
A magasban sarkok felé<br />
áramló légtömeg a<br />
térítőknél leszálló<br />
áramlatba fordul<br />
= nagynyomású, meleg, száraz<br />
légáramlat, ami az Egyenlítő<br />
felé áramlik vissza, az óceán<br />
fölött párával telítődve.<br />
de a Föld forgása miatt ez nem<br />
É-D irányú<br />
� északon ÉK-i,<br />
� délen DK-i passzátszelek.<br />
Trópusi éghajlati öv<br />
Trópusi esőerdők<br />
hőmérsékleti<br />
egyenlítő<br />
a földfelszín<br />
legmelegebb<br />
pontjait köti<br />
össze.<br />
A XX. század végére több mint fele részük végérvényesen<br />
elveszett!<br />
Itt él a világ növény- és állatfajainak 40%-a, zömében fán<br />
lakó élővilág.<br />
Brazil őserdő 1 km 2 -én 300 fafaj.<br />
Maláj félsziget malajziai részén >3000 ismert fafaj.<br />
Panama – Leuhea seemanii óriásfa 19 egyede 3 éven át<br />
�7712 egyed: ebből 945 bogárfaj + az ormányosok (≈ 200 faj)<br />
�≈50 000 trópusi fafaj<br />
�≈ 10 Millió (2-80 Millió) bogárfaj.<br />
Trópusi éghajlati öv<br />
DK-Ázsia: a trópusi alacsony légnyomású zóna nyáron<br />
mélyen behatol az északi féltekére, a DK-i passzátszél<br />
átlépve az Egyenlítőt DNy-i monszunként érkezik a<br />
szárazföldre.<br />
Hasonló hatásra a déli féltekén az ÉNy- monszun szelek<br />
hoznak esőt Ny- és Közép-Afrikában, és Ausztrália<br />
északi részén.<br />
A monszunszelek alapvetően a hőmérséklet különbég<br />
(nyár-tél – szárazföld-óceán) miatt alakulnak ki.<br />
Trópusi esőerdők<br />
• az Egyenlítő mentén két kb. 10º sávban húzódik<br />
• kiegyenlített, magas hőmérséklet, 25-27 ºC évi kh.<br />
• hőingadozás 1 ºC körüli<br />
• levegő vízgőztartalma igen magas<br />
• évi csapadékmennyiség 1500-3500 mm között<br />
• termőtalaj sz.a. szegény, humuszfelhalmozódás nincsen ↔<br />
≈7,3 t sza. /év<br />
• talaj vasban és alumíniumban gazdag laterit<br />
• a dús, erőteljes növekedésű, fajokban gazdag PP<br />
• fák örökzöldek, lombjuk folyamatosan cserélődik<br />
• rövidnappalos növények.<br />
• Afrikában: Guinea, Kongó-medence, nagy<br />
vulkánok vidéke,<br />
• K-Madagaszkár, K-Afrikai szigethegyek tenger felé<br />
néző lejtői,<br />
• Ázsiában: Elő-India Ny-i partvidéke, Himalája<br />
lejtői,<br />
• Hátsó-India nagy része, Indonéz szigetvilág<br />
• Ausztrália: ÉK-Ausztrália, Óceániai szigetvilág<br />
• D-Amerika: Amazonas-medence, Andok<br />
csapadékos lejtői, K-Brazilia,<br />
• Antillák hegyvidékei, K-Mexikó<br />
2011.01.01.<br />
2
• legproduktívabb, (1000 g szén megkötés/m 2 )<br />
• okok: erős napsugárzás, rendszeres esők<br />
• Produkció nagy része magasan a<br />
lombkoronában (fanerofitonok) 24-36 m<br />
magasságban, (70 m óriásfák)<br />
• lágyszárúak is felkapaszkodnak (epifitonok)<br />
• az aljnövényzet<br />
gyakorlatilag<br />
hiányzik.<br />
• intenzív biológiai aktivitás a talajban<br />
• talajfelszín szinte teljesen csupasz tápanyagok a növényekben,<br />
egyébként kimosódnak<br />
Talaj:<br />
Számos talajfelület százezer évek óta ki van<br />
téve az igen intenzív mállásnak.<br />
A tápanyagokat megkötő agyagásványok<br />
gyakran szétrombolódtak, a tápanyagokat<br />
pedig az eső kimossa a talajból.<br />
irtások hatása<br />
Síkvidéki esőerdők zónája<br />
• Trópusi esőerdők formációcsoport<br />
– Örökzöld erdők<br />
– Időszakos esőerdők<br />
– Félig lombhullató esőerdők(átmenet a monszunerdőkhöz!)<br />
• Növényzet: jellemző az óriásfák<br />
Cecropia<br />
Síkvidéki trópusi esőerdő<br />
Acacia mimoza<br />
Eucalyptus mannifera<br />
Ausztália: Eucalyptus-fajok<br />
Amerika: Cecropia-fajok<br />
Dracontomelon--<br />
2011.01.01.<br />
Dipterocarpus-<br />
Afrika: Mimózafélék<br />
Ázsia: Dipterocarpus-,<br />
Dracontomelon-fajok<br />
3
Síkvidéki trópusi esőerdő<br />
Örökzöld trópusi esőerdők: Minden évszakban vannak<br />
kihajtó, virágzó, termést érlelő fák.<br />
Időszakos trópusi esőerdők: 2-4 hónap hosszú a száraz<br />
évszak. Évszakokhoz igazodó fenofázisok, de teljesen<br />
lombtalan időszakok nem igazán vannak. Kicsit több<br />
lágyszárú növény. Kicsit több talajlakó növényevő, földön<br />
fészkelő madár.<br />
Félig lombhullató esőerdők: Még szárazabb körülmények<br />
között alakulnak ki. Átmenetet jelentenek a monszunerdők<br />
felé.<br />
Síkvidéki trópusi esőerdők<br />
növényei<br />
Óriásfák:<br />
• Nagy, fényes, bőrnemű, sima szélű, csepegtető<br />
hegyes levelek guttáció.<br />
• Palánkgyökerek, vagy pányvagyökerek.<br />
• Főleg rovarmeporzásúak, de pl. egyes mimózaféle<br />
vagy mályvaféle fákat denevérek,<br />
szivarfaféléket D-Amerikában kolibrik,<br />
Afrikában mézmadarak porozzák be.<br />
• Gyakori a kauliflória.<br />
(Jackfruit (''Artocarpus heterophyllus'') fruits at the tree Photo taken by User:Ahoerstemeier on June<br />
28, 2003 in Chaiya, Surat Thani Province, Thailand. {{GFDL}}{{cc-by-sa}} Category:Fruits<br />
Category:Moraceae)<br />
Síkvidéki trópusi esőerdők<br />
növényei<br />
Liánok:<br />
Fásszárú, vagy fűnemű szár, együtt<br />
fejlődnek a támasztó fával.<br />
Kúszópálma (rotang) igen nagy<br />
szakítószilárdságú, elfásodó.<br />
Fűnemű a vanília, tökfélék, borsfélék.<br />
palánkgyökér<br />
Síkvidéki trópusi esőerdő<br />
fafojtó fikusz<br />
hajtáslankadás<br />
Síkvidéki trópusi esőerdők<br />
növényei<br />
Alsó koronaszint és cserjeszint:<br />
bambuszok, ázsiai cukorpálma, kelet-indonéziai<br />
szágópálma<br />
Gyepszintben:<br />
Páfrányok, csipkeharasztok, kontyvirágfélék,<br />
gyömbérfélék, csalánfélék, erdei utak és vágások<br />
mentén a vadbanán tömeges.<br />
Síkvidéki trópusi<br />
esőerdők növényei<br />
Epifitonok:<br />
Orchideák, páfrányok, Bromeliák, Tillandsiák, mohák<br />
és zuzmók, epiphyll mohák és zuzmók.<br />
Vízszükségletüket csupán a csapadékból, és a levegő<br />
páratartalmából fedezik: vízfelvevő gyökérháló,<br />
léggyökerek, Orchideák álgumói (levélnyél) mint<br />
vízraktárak, szukkulens (testükben vizet tartalékoló)<br />
fajok.<br />
Ásványi tápanyag biztosítása még nehézkesebb:<br />
fészekepifitonok, (myrmecophilia), növényi<br />
félélősködők (pl. fagyöngyök)<br />
2011.01.01.<br />
4
Síkvidéki trópusi esőerdők<br />
növényei<br />
Hemiepifitonok:<br />
Életük egy szakaszán összeköttetésben állnak a<br />
talajjal.<br />
Filodendron, fafojtó füge (Ficus), ördögfüge,<br />
borostyánfélék.<br />
Trópusok magas hegyei<br />
Sűrű bambuszdzsungel, esetleg kis levelű, örökzöld, 2-4<br />
m magas fákból, vagy Ericafélékből álló törpeerdő.<br />
(* Description: '''Loiseleuria procumbens''' * Picture taken by User:Tigerente * Habitat: Großer Bösenstein, Styria, Austria * Date: 24. June 2005 {{GFDL}} )<br />
Állatvilág:<br />
• kevés a nagytestű állat, ezek: okapi, varacskos disznó,<br />
tapír<br />
– Madarak: papagáj-félék, kolibri-fajok<br />
– Majmok: félmajmok, főemlősök<br />
– Hüllők és kétéltűek, krokodil-félék, viziló-fajok<br />
– Kevés a rovarfaj!<br />
• Másodlagos erdők (dzsungel), talajerózió<br />
Hegyi esőerdők<br />
Trópusi hegyvidékeken, kb. 1000 m magasság fölött,<br />
2500-3000 m-ig hatolnak fel.<br />
15-22 O C évi középhőmérséklet.<br />
Igen párás. Alsó hegylejtők bujább növényzete annak is<br />
köszönhető, hogy sok a csapadék, de a lejtés miatt<br />
nem alakul ki pangóvíz.<br />
Hegyi esőerdők zónája<br />
(köderdők, felhőerdők, mohaerdők)<br />
• Trópusi hegyvidékeken 1000 m fölött, kb. 2500-3000<br />
m-ig<br />
• Trópusi fenyők (Podocarpus-fajok, babérfélék,<br />
teafélék, kínafa,<br />
• Rendszerint örökzöld fák, lombkoronaszint 10-20m.<br />
Liánok, páfrányok, Gyepszintben pl. Begóniák.<br />
• kininfa- vagy kínafafajok , burgonyafélék,<br />
páfrányfák, begónia-félék, kávé, kokacserje<br />
• Köderdők: csenevész fák, mindent moha borít.<br />
2011.01.01.<br />
5
Köderdők<br />
• nagy fajgazdagság<br />
• Hagenia<br />
• Abyssinica<br />
• Rhododendron sp.<br />
• epifitonok<br />
• Podocarpus sp.<br />
• babérfélék<br />
• teafélék<br />
• mirtuszfélék<br />
• burgonyafélék<br />
• páfrányfák<br />
(Afrika, Ázsia)<br />
• begóniák<br />
Hegyi<br />
esőerdők<br />
Nedves trópusok edafikus<br />
társulásai<br />
Sziklai növényzet:<br />
A meredek sziklák, főleg a mészkőszirtek száraz<br />
élőhelyet jelentenek.<br />
Üstökösfákból álló cserjések.<br />
Amerika: Agave- és pálmafajok<br />
Afrika: Cycasok és Aloe fajok<br />
Ázsia: Dracaena (sárkányfák)<br />
Szukkulens cserjék és kúszónövények,<br />
törpepálmák, bambuszok<br />
Trópusok magashegységei<br />
• Andok, Kilimanjaro 3000 m fölötti területei<br />
• nappal nyár, éjjel tél 50 O C-os hőingás<br />
• Paramo – üstökösfák (Lobelia-, Senecio-félék)<br />
• Puna – szárazabb, mint a paramo, zsombékoló<br />
füvek, kétszikűek<br />
• Havasi sivatagok<br />
• trópusi magashegyi<br />
• Bozótos<br />
• Erica arborea<br />
Paramo<br />
Nedves trópusok edafikus<br />
társulásai<br />
Tengerpartok:<br />
Mangrove = tengerparti mocsárerdő:<br />
Apály idején szárazra kerülő, dagálykor a vízből<br />
sokszor alig kiálló állványszerű gyökérzetű,<br />
léggyökerekkel rendelkező, leveleikben extrém magas<br />
sótartalmú, leginkább elevenszülő fák alkotják.<br />
Rhizophora- és Avicennia fajok, Afrikában és<br />
Ázsiában Nipa pálma.<br />
Nyílt homokos tengerpartok:<br />
Kókuszpálma, csavarpálma, szúrós termésű füvek.<br />
2011.01.01.<br />
6
Mangrove<br />
Másodlagos esőerdők<br />
Fűfélék, fatermetű bambuszok, egyéves növények,<br />
magas évelők, cserjék és kúszónövények alkotta<br />
áthatolhatatlan bozót keletkezik.<br />
Jellegzetesek a gyors növésű puha szövetű pionír fák, pl.<br />
balsafa (15 év alatt 20 méteresre is megnő).<br />
D-Amerika: Cecropia fajok, DK-Ázsia: Macaranga fajok<br />
� hangyákkal élnek szimbiózisban.<br />
Vanília (Mexikó)<br />
Tápióka (Amerika)<br />
Termesztett növények<br />
Kókuszpálma<br />
(Csendes-óceáni<br />
szigetek)<br />
Kámforfa (Ázsia)<br />
Fahéjfa (Ázsia)<br />
Másodlagos esőerdők<br />
• Nagyobb nyiladékok keletkezhetnek<br />
földcsuszamlással, erdőtüzekkel, de leginkább<br />
emberi beavatkozásra.<br />
• fénykedvelő pionír fajokból létrejön egy<br />
másodlagos esőerdő, kisebb fajgazdagsággal,<br />
alacsonyabb fákkal, dúsabb talajközeli<br />
növényzettel.<br />
• A nagy tápanyagveszteség esetén nehezen veti<br />
meg újra a lábát az erdő.<br />
Kínai teacserje<br />
másodlagos esőerdő Macaranga triloba: a kagyló<br />
alakú pálhák alatt helyezkednek<br />
el a tápanyagtestecskék<br />
Robuszta-kávé<br />
Banán (Hátsó-India)<br />
Teraszos hegyvidéki<br />
rizstermesztés<br />
(Hátsó-India)<br />
Fekete Bors (Ázsia)<br />
Dinnyefa<br />
2011.01.01.<br />
Kakaó<br />
(Közép-<br />
Amerika)<br />
7
Termesztett növények<br />
Arékapálma (Ázsia): bételdió<br />
Kaucsukfa (D-Amerika)<br />
Olajpálma (Afrika)<br />
Tea (Kína és Burma határhegyei)<br />
Kínafa (Andok)<br />
Kokacserje (Andok)<br />
Kukorica és burgonya (trópusi Amerika hegyvidékei).<br />
Monszunerdők<br />
Zárt lombhullató trópusi erdők<br />
Legtipikusabbak Elő- és Hátsó-Indiában, de<br />
megtalálhatók K-Afrikában és D-Amerikában is.<br />
Alacsonyabb, egységesebb lombkorona, több fény jut a<br />
talajra.<br />
Lombhullató, de az aljnövényzet üde marad.<br />
Kevesebb a fán lakó növény, de még sok a lián.<br />
Ausztrália<br />
Időszakos trópusi esők öve<br />
A 10. és 20. szélességi kör között.<br />
A csapadék az esős évszakra korlátozódik és
Szavannák és erdős szavannák • Ha a száraz évszak rövidebb, mint az esős évszak<br />
• –zárt lombhullató trópusi erdők (monszunerdők)alakulnak ki<br />
Szavannák és erdős szavannák<br />
A száraz évszak hossza eléri a 6-10 hónapot.<br />
Évi csapadék 250-1500 mm,<br />
évi középhőmérséklet 23-29 o C.<br />
A száraz évszak gyakran aszályos � vándorló állatvilág<br />
Nyílt gyepvegetáció uralta (pázsitfűfélék uralma) erdős<br />
szavannák, füves szavannák.<br />
Legnagyobb kiterjedésben: Kö- és K-Afrika,<br />
Amazonastól délre, India, É-Ausztrália.<br />
Szavannák és erdős szavannák<br />
Sivatagok felé átmenete tüskés,<br />
tövises fákkal (Boswellia,<br />
Acacia), pozsgásokkal<br />
(Euphorbia, Cactus) tarkított.<br />
A fátlan szavanna leginkább<br />
edafikus okokból alakul ki:<br />
esős évszak magas<br />
talajvízszintje, sekély<br />
termőréteg.<br />
Száraz évszak hossza Csapadék (mm) Szavanna-típus<br />
3-4 hónap 1200-1400 erdős szavanna<br />
5-7 hónap 500-1200 ligetes szavanna<br />
7-10 hónap 300-500 tüskés, füves szavanna<br />
• Erdős szavanna:jellemzőa pirofitonfajok –Acacia-, Eucalyptus-fajok<br />
• Szárazabb szavanna: örökzöld fák hiányoznak.<br />
• Jellemzőek az un.palacktörzsűfák, pl. majomkenyérfa<br />
(Adansoniadigitata)<br />
• Hosszúfüvű–rövidfüvűszavanna (átmenet a félsivatag felé)<br />
Szavannák és erdős szavannák<br />
Talaja a vörös színű latoszol.<br />
Pázsitfüvek.<br />
Tűznek ellenálló fafajok (víztartó, vastag, vagy hámló<br />
kéreg): Acacia, mirrhafa, vajfa, baobab<br />
(majomkenyérfa), szalámifa, dum-pálma,<br />
legyezőpálma, Eucalyptus.<br />
A tűz a szavanna egyik éltetője, illetve számos helyen a<br />
kialakítója a tűzre érzékeny, száraz erdőkből.<br />
• fű, elszórtan fákkal, de nagy nyílt területek is<br />
• Nagytestű növényevők folyamatosan legelik<br />
• füvek merisztémája a föld alatt vagy közelében<br />
• gyakoriak a tüzek<br />
2011.01.01.<br />
9
Szavannák és erdős szavannák<br />
Trópusi erdőzónák felé átmenetei a szavannaerdők:<br />
Afrika: miombo – laza koronájú pillangós fák<br />
(Angola – Dél-Tanzánia)<br />
Közép- és D-Amerika: fenyőfélék (Pinus és<br />
Araucaria)<br />
DK-Ázsia: fenyők és tölgyfajok<br />
Ausztrália: Acacia, Eucalyptus<br />
Erdős szavanna az afrikai Serengeti<br />
Nemzeti Parkban<br />
A szavannák növényei<br />
Majomkenyérfa vagy<br />
baobabfa<br />
Időszakos trópusi esők övének<br />
termesztett növényei<br />
• Afrika: gabonacirok és durrhaköles<br />
• Kukorica<br />
• Gyapot és cukornád<br />
• Öntözéssel csaknem minden trópusi<br />
növény termeszthető.<br />
Kelet-Afrika<br />
Időszakos trópusi esők övének<br />
edafikus vegetációtípusai<br />
Tengerparti mangroveerdők<br />
Afrika: papiruszmocsarak (Csád-tó, Afrikai<br />
Nagy Tavak).<br />
Folyómenti galériaerdők<br />
D-Amerika: óriási levelű tündérrózsák<br />
(Victoria amazonica)<br />
Ázsia: lótuszvirág (Nelumbo nucifera)<br />
Amerika: sárga lótuszvirág (Nelumbo<br />
lutea)<br />
• erős szezonalitás az esőknek köszönhetően<br />
• száraz időszakokban nő a növényevők<br />
mortalitása<br />
• nagy telelőmadár populációk: mag-és rovar<br />
abundancia<br />
(populáció mennyisége élőhelyen )<br />
2011.01.01.<br />
10
• Szélirányok évszakos változása: összefügg az ITC zóna (Trópusi<br />
Konvergencia Zóna) mozgásával (ennek forrása az É-i és a D-i passzát<br />
találkozása!) A szárazföldhatására Ázsiában pl. nyáron az ITC zóna É-ra<br />
tolódik, az alacsony-nyomásúlégtömegek is É-ra tolódnak,ez<br />
magyarázza a nyári monszun bőséges csapadékát.<br />
• India K-i partjainál a DNy-i monszun április és október között hoz<br />
jelentős csapadékot, az év többi részében szárazság van<br />
• Ártéri szavanna: part menti ligeterdő(galériaerdő),<br />
pálmafajok, 3 m magas füvek. Évente kétszer folyóáradás<br />
• Termesz szavanna: termeszvárak, levélnyíró hangyák.<br />
Elsősorban Afrikában jellemző. Termeszfajok száma: 1900!<br />
Macrotermes-fajok.<br />
Dél-Amerikában két jelentősebb szavannaterület:<br />
1.CampoCerrado-területe ~2x106 km2 Növényzete:Pálmák, fűfajok<br />
Állatvilág: nandu, vadkutyák, sok endemikus hüllő(gekko-félék)<br />
2.Catingas(Caatinga) –Brazilia száraz szavannavidéke.<br />
területe ~800.000km2 .Pálmák, kaktuszok.<br />
3.Chaco–Argentina és Bolívia területén. Száraz erdő jellemzi Gyakoriak és<br />
jellemzőek a kaktuszfélék<br />
Szavannák állatvilága<br />
• óvilági szavannákon sok a nagytestűállat<br />
• Afrikában:, sakál-félék, hiénakutya, foltos hiéna, csíkos hiéna,<br />
oroszlán, gepárd, antilop, gazella, gnú, impala, zsiráf, orrszarvú.<br />
Zöld cerkófmajom, huszármajom. Kígyófélék! Strucc!<br />
• Száraz szavannák népesség eltartó-képessége igen kicsi.<br />
SZAHEL övezet<br />
Catingas(Caatinga) –Brazilia<br />
Campo Cerrado<br />
Chaco–Argentina és Bolívia területén<br />
• Ázsiában:a szavannaterületek jóval fajszegényebbek, mint<br />
Afrikában!<br />
– Hüllők, kétéltűek<br />
• Ausztrália:erszényesek –kenguru, koala.<br />
Nagyszámú papagájfaj.<br />
– Futómadarak: emu és kazuár<br />
2011.01.01.<br />
11
• Dél-Amerika:sokkal szegényebb<br />
nagytestűállatokban az afrikai szavannáknál.<br />
Sok az endemikus békafaj. Csak itt élnek a<br />
vöcsötyúkok (5 faj!)<br />
• Termesztett növények:gabonacirok, kukorica,<br />
cukornád, gyapot.<br />
• Jóval jelentősebb<br />
az állattenyésztés!<br />
Szubtrópusi biomok<br />
• Esős nyarú szubtrópusi területek<br />
– monszun vagy passzát szél<br />
– Szubtrópusi esőerdők<br />
– Babérlombú erdők<br />
Esős nyarú szubtrópusi területek<br />
Ázsia: babérfélék, örökzöld tölgyek, Magnoliafélék<br />
Ausztrália, Új-Zéland: nyitvatermők<br />
Mexikó, Florida, Louisiana: Magnoliafélék, örökzöld<br />
tölgyek, mocsárciprusok<br />
Dél-Brazília: Araucaria erdők<br />
A szubtrópusi öv<br />
A trópusok és a mérsékelt öv érintkezésénél.<br />
Átmeneti klímahatások, vagy egyik évszak trópusi, a<br />
másik mérsékelt övi jellegű.<br />
Alapvetően meleg éghajlat, de enyhe fagyok<br />
előfordulnak.<br />
Három fő típusa:<br />
esős nyarú<br />
esős telű<br />
állandóan száraz<br />
Esős nyarú szubtrópusi területek<br />
Szubtrópusi esőerdők<br />
Alacsonyabbak és egyszerűbb szerkezetűek, mint a<br />
trópusi esőerdők.<br />
Fokozatos átmenet a hegyvidéki esőerdőkbe.<br />
Burma (Myanmar), Közép-Kína alacsony hegyvidékei,<br />
Dél-Japán szigetek, Mexikó, USA déli része, Dél-<br />
Ausztrália, Új-Zéland északi szigetei, Dél-Brazília.<br />
Esős nyarú szubtrópusi területek<br />
Babérlombú erdők<br />
A mediterrán hegyvidékek valamivel szárazabb<br />
viszonyai között alakulnak ki.<br />
Félkemény, kis, pergamenszerű levelű fák.<br />
Balkán-félsziget csapadékosabb részei, Pireneusok,<br />
Kaukázus csapadékos oldalán, Azori- és Kanáriszigetek,<br />
de a többi kontinensen is.<br />
Rhododendron, Buxus.<br />
2011.01.01.<br />
12
Babérlombú erdők<br />
• a kontinensek keleti felén, a 30. és 35. szélesség<br />
között, a trópusok és a meleg mérsékelt égöv<br />
között, a passzát- és monszunszelek hatása alatt<br />
az északi és a déli féltekén egyaránt előforduló<br />
átmeneti övezetben és óceáni szigeteken)<br />
• Lombkoronaszintjükben kevés fajt találunk:<br />
leveleik középnagyok, fényesek és bőrneműek<br />
(innen a „babérlombú” név).<br />
• Európa nyugati peremén lévőatlanti-óceáni szigeteken (pl. Kanári)<br />
• a Kaukázus nyugati oldalán, Kelet-Ázsiában Korea, Kína és a<br />
• Japán szigetek déli része, Florida atlanti partjai, Kaliforniától<br />
• Oregonig a partközelben, D-Amerika (Chile déli része),<br />
• Ausztrália (keleti parti sáv).<br />
• A tél enyhe és fagymentes. Állandóan magas a páratartalom,<br />
• kicsi a napi és éves hőingáskicsi.<br />
Babérlombú erdők<br />
• kiegyenlített csapadékjárás (esetleg téli<br />
csapadékminimum)<br />
• az évi középhőmérséklet 15°C vagy több,<br />
• fagypont alá télen is csak átmenetileg száll a<br />
hőmérséklet;<br />
• a napi és az évi hőingás kicsi,<br />
• a tél enyhe, fagymentes.<br />
Babérlombú erdők<br />
• Az északi féltekén (Holarktisz) ezek a fák leginkább<br />
babérfélék, örökzöld tölgyfajok, liliomfák és mocsári<br />
ciprus. A déli féltekén nyitvatermők válnak jellemzővé,<br />
így Dél-Amerikában az araukáriafenyők. Kelet-Ázsiától<br />
Észak-Ausztráliáig mellettük jelentős szerephez jut a<br />
bambusz.<br />
• Gyepszintjük fajgazdag; többnyire a páfrányok utalják.<br />
• Mohaszintjük erősen fejlett.<br />
• Jellegzetes talajaik a sárga és vörös podzolok.<br />
Esős telű szubtrópusi területek<br />
• Esős telű szubtrópusi területek (mediterrán)<br />
• talaja humuszban gazdag terra-rossa,<br />
terrafusca,vagy fahéjbarna talajok<br />
• Enyhén hűvös tél az évi csapadék nagy részével,<br />
nyáron a közeli sivatagos területek nagynyomású,<br />
száraz, forró légtömegeinek hatása uralkodik.<br />
• Földközi-tenger partvidéke, Fokföld, DNy-Ausztrália,<br />
Chile, Argentína, Kalifornia egy része.<br />
2011.01.01.<br />
13
Esős telű szubtrópusi területek<br />
Jellegzetes talaja a vöröslő terra rossa.<br />
Alkalmazkodás a fő asszimilációs periódusban<br />
bekövetkező szárazsághoz:<br />
- kemény, fényes, esetleg erősen szőrös, örökzöld<br />
levél<br />
- levéltelen (csökkent párologtató felületű), szárukkal<br />
asszimiláló<br />
Mediterrán területek termesztett<br />
növényei<br />
Európa legrégebbi kultúrterülete � a legtöbb erdőt<br />
kivágták, helyüket pedig már az ókor óta legeltetik.<br />
Aljnövényzet cserjéiből és letörpült fákból létrejött a<br />
jellegzetes örökzöld bozótos, a macchia<br />
(Kaliforniában a chaparral ehhez hasonló).<br />
Esős telű szubtrópusi területek<br />
Keménylombú erdők<br />
A mediterrán területek zonális erdőtársulásai.<br />
É-Afrika, Európa:<br />
mészkövön: magyaltölgy<br />
szilikáton: paratölgy<br />
tengerpartokon: aleppói fenyő, Pinea<br />
Erdők aljnövényzetében sokféle örökzöld, szúrós, vagy<br />
illatos cserje fordul elő: Pistacia, Lavandula,<br />
Jasminum, Juniperus, Myrtus.<br />
Esős telű szubtrópusi területek<br />
Mediterrán tűlevelű erdők<br />
A mediterrán keménylombú erdők zónája felett alakult<br />
ki.<br />
Atlaszcédrus, libanoni cédrus, mammutfenyők<br />
(Kalifornia).<br />
Edafikus növényzet<br />
Sziklákon: szúrós növényekből álló garigue<br />
Mocsaras területek: olasznád<br />
Folyómente: Appennini- és Balkán-félsziget: platán,<br />
oleander<br />
Mediterrán területek termesztett<br />
növényei<br />
Jellegzetes termesztett növény az olajfa, a<br />
szentjánoskenyér-fa.<br />
A száraz nyarú területek a gabonatermesztés őshazái<br />
(kenyérgabonák többsége Elő-Ázsia mediterrán<br />
területeiről származik), ma is a fő szőlőtermesztő<br />
területek.<br />
Citrusfélék: citrom, narancs, mandarin, grape-fruit<br />
(Ázsia trópusi-szubtrópusi területeiről származnak).<br />
Fokföld: muskátli, Asparagus fajok.<br />
2011.01.01.<br />
14
A mediterrán terület növényvilága<br />
Mediterrán vidék<br />
krisztustövissel<br />
Levendula<br />
Közönséges vagy nemes babér<br />
Állandóan száraz területek<br />
Sivatagok<br />
Zonálisan a trópusokat kétoldalról határoló leszálló<br />
légáramlásos zónában.<br />
Főleg a szubtrópusi zónába esnek, bár Elő- és Belső-<br />
Ázsiában a mérsékelt övbe tolódtak.<br />
Afrika: Szahara, Líbiai-, Namíb- és Kalahári-sivatag<br />
Ázsia: Arab- és a Nyugat-Pakisztáni Thar-sivatag, Kara-<br />
Kum, Kizil-Kum, Takla-Makán, Góbi<br />
Állandóan száraz területek<br />
Sivatagok<br />
D-Amerika: Atacama-sivatag<br />
É-Amerika: Új-mexikói és Dél-kaliforniai sivatagok<br />
Ausztrália belső területei<br />
Ritka, és rendszertelen csapadék (max. 100 mm).<br />
Paratölgy<br />
Sivatag – Szaúd-Arbia<br />
Sivatagok<br />
Sivatagok osztályozása az alapkőzet<br />
szerint<br />
• szikla-, és kősivatag (hammada)<br />
• kavicssivatag (serir)<br />
• homoksivatagok (erg)<br />
• agyagsivatagok (takir)<br />
• sós agyagsivatagok (sott)<br />
2011.01.01.<br />
15
Félsivatag - Argentína<br />
Félsivatagok<br />
Sivatagi és félsivatagi növények<br />
jellegzetes életformái<br />
Efemer növények:<br />
Mag állapotban nyugszanak évekig, eső esetén<br />
kicsíráznak, rövid idő alatt virágzanak, termést<br />
érlelnek, magot hoznak.<br />
Poikilohidratúrás növények:<br />
Elviselik a kiszáradást, a látens állapotból hamar<br />
regenerálódnak eső esetén, pl. mohák,<br />
mannazuzmó, egyes páfrányok Amerikában,<br />
talajlakó Tillandsiák.<br />
Állandóan száraz területek<br />
Félsivatagok<br />
Csapadék mennyisége max. 200 mm.<br />
Fele-fele a csupasz és a növényzettel borított terület.<br />
Sivatagokban is kialakul vízmosásokban (vádi), tavak,<br />
oázisok környékén.<br />
Fokföldi Karroo, ausztráliai sivatagok jó része, É-Góbi,<br />
Kaszpi-tó környéke.<br />
Mérsékelt övi erdőterületeken edafikus okok miatt<br />
(erősen sós talaj, laza homokon, málló, meredek<br />
löszfalak).<br />
Trópusi sivatagok<br />
• a 15-50° szélességi körök között<br />
• a forró sivatagok a 30-35°-ig húzódnak, míg<br />
• antipasszátszelek hatására alakultak ki a trópusi és szubtrópusi<br />
területek határán<br />
• évi középhőmérséklete 20 °C körüli<br />
• igen magas a napi hőingás<br />
• az évi csapadékmennyiség a 250 mm-t sem éri el,<br />
• egyes helyeken akár évekig sem esik az eső<br />
• talajuk humuszmentes köves homok<br />
• alkalmazkodás: vízraktározás, párolgáscsökkentés<br />
Sivatagi és félsivatagi növények<br />
jellegzetes életformái<br />
Szukkulensek:<br />
Pozsgás szárban vagy levélben nyálkaanyagokhoz<br />
kötött vizet raktároznak, és a párologtató felületük<br />
minimalizált. Vastag kutikulával, vagy szőrzettel<br />
borítottak a besugárzás ellen.<br />
Amerika: kaktuszok, Agave<br />
Afrika: kutyatejfélék, Aloe<br />
Ázsiai mérsékelt övi sivatagokban és Ausztráliában<br />
alig vannak igazi szukkulensek.<br />
2011.01.01.<br />
16
Sivatagi és félsivatagi növények<br />
jellegzetes életformái<br />
Szklerofília<br />
Párologtatással járó vízveszteség csökkentésére vastag<br />
kutikula, többrétegű epidermisz, besüllyedt<br />
gázcserenyílások, kemény, szilárdító elemekben<br />
gazdag levél, kis levélfelület, esetleg redukált levelek<br />
és a szár asszimilál.<br />
É-Afrika és Belső-Ázsia magashegyi kősivatagjainak<br />
gömbcserjéi.<br />
Dél-Afrikai sivatagok ablaknövényei.<br />
Félsivatagok és sivatagok –a Föld több, mint ¼-e<br />
• Nagyobb sivatagok:<br />
– Afrika:Szahara, Líbiai, Namib-és Kalahári-sivatag<br />
– Ázsia:Arab-és Thar-sivatag<br />
– Dél-Amerika:Atacama-sivatag<br />
– Észak-Amerika:Új-Mexikó, D-Kalifornia<br />
– Ausztrália:belsőterületek<br />
– Belső-Ázsia:Kara-Kum-, Kizil-Kum mérsékelt<br />
övben. Nem klimatikus sivatagok!<br />
– SaltLake:esőárnyékban!<br />
• Dél-Afrikában: „kavicskaktuszok”(ablaknövények):<br />
Lithops-fajokés kristályvirágfélék (Mesembrianthemumfajok)<br />
• Welwitschia mirabilis–paleoendemizmus–csak a<br />
Namibsivatagban!<br />
• Termesztett növények: oázisokban, vádikban. Legfőbb<br />
növény a datolyapálma<br />
• Peru és Chile: öntözéses banánültetvények<br />
• Állatvilág: sivatagok állatvilága a szomszédos száraz<br />
szavanna, sztyeppék állatvilágával rokon<br />
• A szárazsághoz valóalkalmazkodás szélsőséges formái:<br />
teve (zsírpúp);ugróegerek (soha nem isznak);<br />
zsírfarkújuhok; gazella, antilop,<br />
• sivatagi róka; sivatagi tyúkok; vándorsólyom<br />
• Dél-Amerikában: lámafélék (nincs zsírpúp!) Kondorkeselyű<br />
• A zonális sivatagok a trópusokat két oldalról<br />
határoló nagy nyomású, leszálló légáramlásos<br />
zónában,<br />
• A forró, száraz térítő menti öv a passzátszelek<br />
leszálló, nagy nyomású övezetébe esik, ahol<br />
nagy a felmelegedő levegő víztartó képessége.<br />
A víz nem csapódik ki, a párolgás pedig<br />
különlegesen erős;<br />
Félsivatagok<br />
• Karroo(Dél-Afrika), Ausztáliai sivatagok egy része,<br />
Góbi-sivatag É-i fele, Kaszpi-tópartvidéke<br />
• Félsivatagok jellemzőnövényei: Ürömfélék<br />
(Artemisiafajok), Chenopodium-félék, tamariszkusfajok,<br />
Caragana és Haloxylon-fajok(szakszaulcserjék)<br />
• Jellegzetes növényi életformák:<br />
• Efemerek(igen rövid életűek); változóvízállapotúak<br />
(poikilohidratúrásnövények): csipkeharasztok,<br />
Anastatica-fajok; szukkulencia(pozsgás termet):<br />
kaktuszfélék, kutyatejfélék, Agave, Aloë<br />
2011.01.01.<br />
17
A sivatagok szomjazó növényei<br />
Oázis Jemenben<br />
Különböző<br />
kaktuszformák<br />
A mérsékelt öv biomjai<br />
• 40-65. szélességi körök között<br />
• (É)-Amerika, Európa, Ázsia<br />
• Északi féltekén kiterjedtebb<br />
• 4 évszak vegetációs szünet, áttelelési stratégiák<br />
• 3 fő zóna:<br />
– füves puszták<br />
– mérsékeltövi lomberdők<br />
– tűlevelű erdők<br />
– mérsékelt övi sivatagok<br />
Afrikai kutyatejfaj<br />
• magevőhangyák és rágcsálók<br />
• nomád életmódú madarak<br />
• húsevők: víz a zsákmányból<br />
• tenyésztett állatok: teve, szamár, juh<br />
• Gazellák, Jávorantilop, numibiai vadszamár, ugróegér félék, madárpók , skorpió,<br />
namibiai homoki gyík, aranyvakondok, háromujjú homoki szkink,<br />
• Efemer növények: rövid tenyészidőszak<br />
maszlagürömfélék kristályvirágfélék, kanadai<br />
betyárkóró, kék búzavirág, szőrös disznóparéj<br />
• Szukkulens növ.:<br />
Afrika: tegezfa ablakvirág kutyatejfélék aggófűfélék<br />
Amerika kaktuszok agavefélék, jukkák<br />
Ausztrália parakeeya, fűfa<br />
Mérsékelt öv<br />
A trópusi és szubtrópusi övet két oldalról széles sávban<br />
szegélyezi, de a kontinensek elhelyezkedése miatt az<br />
északi féltekén sokkal nagyobb a területe.<br />
A téli hideg miatt vegetációs szünet áll be (fiziológiailag<br />
szárazság).<br />
A növények áttelelő szervek segítségével vészelik át a<br />
kedvezőtlen időszakot.<br />
Az áttelelő szervekben az életfolyamatok nem állnak le,<br />
csak lelassulnak.<br />
2011.01.01.<br />
18
Préri – Yellowstone Nemzeti Park<br />
Jellegzetes növények:<br />
pázsitfüvek<br />
Füves puszták<br />
Füves puszták zónája<br />
sásfélék<br />
liliomfélék<br />
boglárkafélék<br />
Kétszikű virágok főleg az esős tavaszi és őszutói<br />
időszakban vannak, a kedvezőtlen időszakot földalatti<br />
szerveik (hagymák, gumók) vészelik át.<br />
Gyakoriak a magállapotban áttelelő egynyári növények.<br />
Sztyepp:<br />
Füves puszták zónája<br />
D-Romániától D-Ukrajnán, D-Oroszországon,<br />
Kazaksztánon és D-Szibérián keresztül<br />
Mongóliáig és É-Kínáig húzódik.<br />
Belső-Ázsia kontinentális éghajlatában több ezer<br />
méter magasra felhatol (K-Kaukázus, Pamír, Tien-<br />
San és Altaj hegyeinek, Tibet fennsíkjának hegyi és<br />
alhavasi sztyeppei).<br />
Ibériai-félsziget, É-Afrika, Anatólia és Perzsia<br />
mediterrán jellegű sztyeppei.<br />
Füves puszták zónája<br />
200-500 mm/év csapadék � természetes körülmények<br />
között nem tud kialakulni fás vegetáció<br />
A növények a lankadás ellen szilárdító szövetek<br />
kifejlesztésével védekeznek<br />
� nehezen emészthető pázsitfüvek, sások.<br />
A vegetációnak kettős nyugalmi állapota van:<br />
téli hideg<br />
nyár végi szárazság<br />
Megjelenés alapján:<br />
rövidfüvű<br />
Füves puszták zónája<br />
magasfüvű<br />
Talajtani viszonyai alapján:<br />
lösz pusztagyep<br />
homok pusztagyep<br />
sós (szikes) pusztagyep<br />
sziklai pusztagyep<br />
2011.01.01.<br />
19
Füves puszták zónája<br />
Edafikus és mikroklimatikus okok miatt kialakult füves<br />
puszták az Erdélyi- és a Pannon-medencében és az<br />
Alpok esőárnyékos völgyeiben.<br />
A sivatagi zónával határosan inkább rövidfüvű és sziklai<br />
sztyeppek, míg északon az erdőssztyeppek felé<br />
átmeneti részen főleg magasfüvű sztyeppek<br />
találhatók.<br />
A füves puszták kiterjesztéséhez és fenntartásához a<br />
történelem előtti ember is jelentősen hozzájárult<br />
(tűz, földművelés, állattenyésztés).<br />
Füves puszták zónája<br />
Patagónia, dél-óceániai fátlan<br />
szigetek, Új-Zéland (a zárt füvű<br />
vegetáció mellett)<br />
Füves puszták<br />
A puna-növényzetre<br />
emlékeztető,<br />
zsombékszerűen növő<br />
pázsitfüvek alkotják.<br />
Termesztett növények a sztyeppzónában:<br />
Eredetileg főleg állattenyésztés (Mongólia, Argentína<br />
még ma is).<br />
A belterjesebb mezőgazdálkodás kialakulásával a<br />
gabonatermesztés fő területévé vált (Ukrajna,<br />
Kanada).<br />
Az általában humuszban gazdag mezőségi talaj miatt<br />
elsősorban búzatermesztés folyik ( a világ<br />
búzatermesztésének több, mint ¾-e erre a zónára<br />
esik).<br />
Füves puszták zónája<br />
Préri:<br />
Észak-Amerikában É-D-i irányba húzódik a<br />
füves puszták zónája.<br />
A csapadékosabb keleti területek magasfüvűek, míg<br />
a szárazabb nyugati területek inkább<br />
rövidfüvűek.<br />
Pampa:<br />
A Dél-amerikai kontinensen az Andok<br />
szélárnyékos keleti oldalán, Argentína területén<br />
húzódik.<br />
Sok a prérikkel azonos nemzetségbe tartozó<br />
növényfaj.<br />
Füves puszták zónája<br />
Erdőssztyepp:<br />
Magyar Alföld, Erdélyi-medence, A Kárpátokon túl<br />
összefüggően az Urálon túlra.<br />
Erdő és sztyeppfoltok mozaikja, vagy nyílt, pusztai<br />
elemekben gazdag erdők (főleg pusztai tölgyesek).<br />
Összefüggő zárt erdők csak a nagyobb folyók mentén<br />
tudnak kialakulni.<br />
1. Füves puszták<br />
• viszonylag kevés csapadék (200-500 mm)<br />
• (DE hosszúfüvű préri 600-1000 mm)<br />
• nagy éves hőingás >25 °C<br />
• csapadék nagy része kora nyáron<br />
• téli csapadék hó<br />
• gyakran két nyugalmi időszak<br />
2011.01.01.<br />
20
• legtöbb természetes vegetációt helyettesítették<br />
termesztett növényekkel: búza, árpa, zab,<br />
kukorica, stb.<br />
• perifériákon: állattenyésztés<br />
• legjobban degradált az összes biom közül<br />
http://farm4.static.flickr.com/3155/2658097507_73c6ec7d99.jpg<br />
A prérik állatvilága<br />
• hüllők<br />
– láncos csörgőkígyó, texasi csörgőkígyó, zöld csörgőkígyó<br />
• madarak<br />
– nagy prérityúk, kis prérityúk, ürömfajd , Bairdverébsármány,<br />
üregi bagoly, agyagszínű verébsármány<br />
• rágcsálók<br />
– Hosszúfarkú ürge,<br />
– prairie-kutya<br />
– rovarevők oposszumok<br />
• növényevők<br />
– amerikai bölény,villásszarvú antilop<br />
Dél-amerikai pampák<br />
• D sz. 32°-38°<br />
• csapadék eléri 1000 mm-t<br />
• fagy ritkán<br />
• éves hőingás 20-22°C<br />
• nyáron kevesebb a csapadék, ezért<br />
aszályos időszakok alakulhatnak ki<br />
Észak-amerikai prérik<br />
• 54° szelesség – Mexikói magasföld<br />
• hosszúfüvű préri 600-900 mm<br />
• fenyérfüvek (A. gerardii), Stipa partea, Agropyrum<br />
smithii, Panicum virgatum<br />
• Andropogon scoparius<br />
• rövidfüvű préri 450-500 mm<br />
• Bouteloua gracilis, bölényfű (Buchloe dactyloides)<br />
• fűfélék<br />
Pampák élővilága<br />
• Stipa neesiana, S. papposa, Eryngium sp.<br />
• Emlősök: Lama vicuqna, Lama quanaco, Zaedyus<br />
pichy, Chaetopharactus villosus Lyncogon<br />
patagonicus, Dusicyn griseus, tengerimalac, Mara<br />
• hüllők Oroctotretus pectinatus, Liolaemus<br />
magellanicus, L. fuscus<br />
• madarak Pterocnemia pennata<br />
2011.01.01.<br />
21
Eurázsiai sztyeppék<br />
• csernozjom talajok<br />
• A fűfélék közül leggyakoribbak az árvalányhaj fajok,<br />
közülük a kunkorgó árvalányhaj, de a<br />
• csenkeszek és a sások,<br />
• valamint az ürmök is a kakukkfű és a pimpo fajokkal<br />
igen gyakoriak<br />
Kialakulásuk<br />
• Természetes hatásokra:<br />
Klimatikus-, domborzati-, és talajviszonyok,<br />
– Tűz,<br />
– Növényevők, stb.<br />
• Emberi átalakítóhatások:<br />
• Égetés, erdőirtás, legeltetés, lecsapolás.<br />
• Makroklíma által meghatározott:<br />
– klímazonáliserdős-sztyeppek.<br />
– Egyéb okok (talaj, domborzat) hatására:<br />
edafikuserdős-szteppek.<br />
Az erdős-sztyeppek klímája<br />
• Erdős-sztyepp zóna klimazonális növényzetét a<br />
szemiarid (félig száraz) típusú klíma alakítja ki.<br />
• Jell.: Egyes években egy későnyári -kora őszi, legalább<br />
két hónapig tartó félszáraz időszak.<br />
• Összetett klímatípus.<br />
Erdős-sztyeppek biomja<br />
• Az erdős-sztyepp a zárt erdő és a sztyepp klímaövek<br />
átmeneti éghajlati sávjában kialakult önállónövényzeti<br />
öv. A többé-kevésbé zárt erdők általában száraz<br />
termőhelyű gyepekkel váltakozva, mozaikos<br />
elrendeződésben jelennek meg<br />
• Mérete: hektáros mérettől kontinensnyi növényzeti<br />
övekig<br />
• Erdőkomponense: gyakran a szomszédos fás<br />
társulásokéhoz hasonlóan klimazonális erdős-sztyepp<br />
esetében, edafikus erdős-sztyeppeknél „saját<br />
képződmény”jelenhet meg.<br />
• A gyepek: irtásrétek, ill. rétsztyeppek, attól függően,<br />
hogy az erdő-vagy a sztyeppzóna felé helyezkednek el.<br />
Az eurázsiai erdőssztyeppek<br />
földrajzi típusai<br />
• 8000 km hosszan húzódik nyugat felől, eleinte<br />
300-400 km szélesen, majd egyre keskeny<br />
erdősávban.<br />
1. Európai tölgyes erdőssztyeppek,<br />
•<br />
2. Nyugat-szibériai nyíres erdőssztyeppek,<br />
3. Közép-szibériai nyíres-tű-és lomblevelű<br />
erdőssztyeppek,<br />
4. Bajkál környéki tű-és lomblevelű erdős sztyeppek,<br />
5. Távol-keleti lombos erdőssztyeppek.<br />
2011.01.01.<br />
22
2. Mérsékeltövi lomberdők<br />
• függőleges tagozódás<br />
– felső lombkoronaszint (12-20 m)<br />
– alsó lombkoronaszint (5-12 m)<br />
– cserjeszint (0,5-1 m)<br />
– gyep-, és mohaszint (0-0,5 m)<br />
• talajok<br />
– barna erdőtalaj,<br />
– barnaföld,<br />
– kilúgozott podzolos erdőtalaj,<br />
– rendzina<br />
2. Mérsékeltövi lomberdők<br />
• 4-6 hónap vegetációs periódus<br />
• évi csapadékmennyisége 500-600 mm,<br />
• de néhol elérheti az 1000 mm-t<br />
• enyhe tél<br />
• az évi középhőmérséklet 10-15 ºC<br />
• aszpektusok<br />
• elterjedés:<br />
– Európa<br />
– É-Amerika<br />
– Ázsia<br />
Mérsékelt övi lomberdők zónája<br />
Viszonylagos tengerközelben alakulnak ki.<br />
Az É-i féltekén lombhullatók, a D-i féltekén sokszor<br />
örökzöldek.<br />
Téli hideg � lehetetlenné váló vízfelvétel �<br />
párologtatás csökkentésére lombhullatás.<br />
Évgyűrűk.<br />
Többszintű.<br />
Mérsékelt övi lomberdők zónája Mérsékelt övi lomberdők zónája<br />
Tölgyesek:<br />
Anglia és Franciaország atlantikus területein nyírrel<br />
elegyes kocsányos tölgyesek.<br />
Közép-Európában kocsányos és kocsánytalan tölgyesek.<br />
Dél-Európában csertölgy és magyar tölgy jut fontos<br />
szerephez.<br />
Elegyfajok: nyír, rezgőnyár, mezei juhar, szil.<br />
Gyertyános tölgyesek kissé magasabb térszíneken.<br />
2011.01.01.<br />
23
Mérsékelt övi lomberdők zónája<br />
Amerikai tölgyesek sokkal fajgazdagabbak a tölgyeket<br />
tekintve, tipikus elegyfajok a gesztenye és a hikoridió.<br />
Fánlakó növények: mohák, zuzmók.<br />
Lián szerűek: iszalag, borostyán.<br />
Gazdag cserjeszint: mogyoró, som, kecskerágó, fagyal.<br />
Dús gyepszint, tavasztól-őszig akadnak virágzó fajok.<br />
Mérsékelt övi lomberdők zónája<br />
Tölgyesek Mérsékelt övi lomberdők zónája<br />
Mérsékelt övi lomberdők zónája<br />
Nothofagus(délibükk) erdők:<br />
A déli félgömbön a bükk közeli<br />
rokonai, a többnyire örökzöld<br />
Nothofagus fajok alkotnak<br />
erdőket.<br />
Dél-chilei Valdívia és Tűzföld, DK-<br />
Ausztrália, Tasmánia és Új-<br />
Zéland.<br />
Bükkösök:<br />
Közép-Európa csapadékos<br />
hegyvidékei, Ny-Európában<br />
alacsonyabb dombvidékeken is.<br />
Zárt lombkoronaszint � cserjeszintje<br />
fejletlen, gyepszintje csak kora<br />
tavasszal borított virágos fajokkal<br />
(medvehagyma, csillagvirág,<br />
hóvirág, szellőrózsák).<br />
Sziklán juhar és kőris, magasan<br />
jegenyefenyő elegyedik a bükkel.<br />
Mérsékelt övi lomberdők zónája<br />
Ezen erdők egy része a hazai bükkösökhöz hasonló<br />
megjelenésű, más részük azonban esőerdő jellegű<br />
(sok lián, epifiton páfrányok, mohák).<br />
Ilyen mérsékeltövi esőerdő alakult ki Valdíviában, ahol<br />
hűvös nyár mellett a tél igen enyhe és egész évben<br />
sok a csapadék.<br />
Jellegzetesek lehetnek a páfrányfák (pl. Dicksonia<br />
antarctica).<br />
2011.01.01.<br />
24
Mérsékelt övi lomberdő zóna<br />
edafikus társulásai<br />
Ligeterdők:<br />
Aljnövényzetük nedvességkedvelő<br />
fajokból áll.<br />
Keményfa ligeterdők:<br />
magasabb, ritkábban elöntött<br />
térszíneken<br />
hamvas éger, kőris, szil,<br />
kocsányos tölgy<br />
Puhafás ligeterdők:<br />
mélyebb, gyakran elöntött<br />
térszíneken fehérnyár, füzek<br />
Mérsékelt övi lomberdő zóna<br />
edafikus társulásai<br />
Lápok és rétek:<br />
lápok, láprétek:<br />
levegőtől elzárt lassú szervesanyag oxidáció<br />
� tőzegképződés<br />
tőzegmohalápok: hűvös, csapadékos<br />
klímában<br />
síklápok: melegebb nyarú klímában (tőzege<br />
semleges, vagy bázikus, esetleg mész-<br />
Mérsékelt övi lomberdő zóna<br />
edafikus társulásai<br />
Láperdők:<br />
pangóvizes területeken: mézgás éger, lápi nyír, fűz és<br />
kőrisfajok<br />
Vízi növényzet:<br />
lebegő hínár: békalencse, rence, békatutaj<br />
gyökerező hínár: tündérrózsa, vízitök, sulyom,<br />
békaszőlő<br />
mocsári vegetáció:<br />
1-2 m vízmélységig nádas: nád, gyékény,<br />
harmatkása, tavi káka<br />
zsombéksásos<br />
láperdő<br />
Mérsékelt övi lomberdő zóna<br />
edafikus társulásai<br />
Lápok és rétek:<br />
mocsárrétek:<br />
tőzegfelhalmozódás nélküli nedves rétek<br />
pázsitfüvek, sások<br />
irtásrétek:<br />
másodlagosan alakulnak ki<br />
jó szénát adó növényzet<br />
a kaszálás fenntartja, legeltetés lerontja<br />
2011.01.01.<br />
25
Mérsékelt övi lomberdő zóna<br />
edafikus társulásai<br />
Fenyérek:<br />
erdők helyén kialakuló másodlagos vegetációtípus (irtás<br />
és legeltetés hatására kialakuló), de létrejöhet<br />
kiszáradó lápokon, sovány homok és kavicstalajokon is<br />
óceáni éghajlatú területeken: D-Chile, Ny-Európa, Ny-<br />
Dunántúl<br />
örökzöld, pikkelyes, vagy tűlevelű törpecserjék, erősen<br />
savanyú, leromlott, tápanyagszegény talaj<br />
erikafélék, rekettyék<br />
Mérsékelt övi lomberdő zóna<br />
edafikus társulásai<br />
Homoki növényzet:<br />
tengerparti homokdűnék:<br />
tarackos pázsitfüvek, sások<br />
homoki fűz<br />
É-i partok, Balti-tenger: erdeifenyves<br />
Ny- és D-Európa: lomberdő<br />
Fekete-tenger partvidéke: ezüsthárs<br />
szárazföld belső részein futóhomok területek:<br />
folyók, gleccserek által szállított homok<br />
magyar csenkesz, ezüstperje<br />
Tölgyesek Lombkoronaszint<br />
• Anglia, Franciaország<br />
• kocsányos tölgy+nyír<br />
• Közép-Európa<br />
• kocsánytalan tölgy+ kocsányos tölgy<br />
• Délkelet-Európa<br />
• csertölgy, magyartölgy<br />
• + nyír, rezgő nyár, mezei juhar, szil<br />
• dombvidéken: gyertyános tölgyes<br />
• epifitonok csak mohák és zuzmók<br />
Mérsékelt övi lomberdő zóna<br />
edafikus társulásai<br />
Sziklák növényzete:<br />
mohák, zuzmók<br />
füvek, páfrányok, kövirózsák<br />
sziklagyep<br />
fák (sokszor fenyők)<br />
Sótűrő növényzet:<br />
homokdűne nélküli, tengervíz áztatta tengerparti<br />
területek<br />
szikesek: mézpázsit, sóvirág<br />
Mérsékelt övi lomberdő zóna<br />
termesztett növényei<br />
gabonafélék<br />
kapások: kukorica, burgonya<br />
zöldségtermesztés<br />
almafélék, csonthéjasok<br />
Tölgyesek Cserjeszint<br />
• gazdag<br />
• mogyoró, som, kecskerágó, fagyal<br />
• Nyugat-Európa<br />
• búbos lonc (Lonicera periclymenum),<br />
• örökzöld magyal (Ilex aquifolium)<br />
• Gyepszint<br />
• nagyon dús és változatos<br />
• tavasztól őszig virágzik<br />
2011.01.01.<br />
26
Bükkösök<br />
• Nyugat-Európa dombvidékein kocsányos<br />
• Közép-Európa hegyvidékein (500-1000 m)<br />
• Dél-Európa (1000-1800 m)<br />
• bükk (Fagus silvatica)<br />
• zárt lombkoronaszint ⇒ Cs alig, Gy aszpektus<br />
• jellegzetes hagymás növények<br />
• medvehagyma (Allium ursinum),<br />
• csillagvirág (Scilla) fajok, hóvirág<br />
• gumós növények - pl. keltike fajok (Corydalis)<br />
• gyöktörzses pl. szelőrózsák (Anemona<br />
É-Amerikai lombhullató<br />
erdők<br />
• nagyobb fafajgazdagság<br />
• több tölgyfaj<br />
• erdőtípusok:<br />
– tölgyes-tulipánfás<br />
– tölgyes-gesztenyés<br />
– tölgyes-hikori<br />
Mérsékeltövi lomberdők állatvilága<br />
• őz , gímszarvas vaddisznó, farkas, róka, nyuszt, nyest,<br />
• görény, coboly, vadmacska, barnamedve, jégmadár,<br />
csonttollú madár<br />
Ázsiai lombhullató erdők<br />
• mongol tölgy (Quercus mongolica)<br />
• szőrös nyír (Betula pubescens)<br />
• rezgőnyár (Populus tremula)<br />
• magnólia (Magnolia stellata)<br />
• fehér eperfa (Morus alba)<br />
• tövises lepényfa (Gleditsia triacanthos)<br />
• varázsmogyorók (Hamamelis)<br />
• ginzeng (Panax ginseng) /termesztett növénye/<br />
• dahuriai havasszépe (Rhododendron dahuricum)<br />
Fafajok<br />
• juharfélék (Aceraceae)<br />
• tölgyek (Quercus ssp.)<br />
• hikori diók (Carya sp.)<br />
• tulipánfa (Liriodendron tulipifera)<br />
• ámbrafa (Liquidambar styraciflua)<br />
• amerikai gesztenye (Castanea dentata)<br />
• cukorjuhar (Acer saccharum)<br />
• kanadai nyár (Populus canadensis)<br />
• keleti platán (Platanus occidentalis)<br />
Mérsékeltövi magashegységek<br />
• nivális régió >3000 m<br />
• szubnivális régió 2400-3000 m<br />
• alpin régió 1900-2400 m<br />
• subalpin régió 1500-1900 m<br />
• montán régió 800-1500 m<br />
• submontán régió
Tajga<br />
• a négy évszak<br />
• a nyár rövid, meleg<br />
• a tél hosszú, és hideg<br />
• a tavasz és az ősz rövid<br />
• évi csapadék 150-400 mm<br />
• talaj: podzol<br />
• az altalaj tartós megfagyása<br />
• gyakori elláposodás<br />
• a sz.a. produkció 5,5 t/év/ha<br />
• talajélőlények aktivitása kicsi<br />
Tajgaerdő<br />
Svédországban,<br />
aljnövényzetében<br />
tőzegmohákkal<br />
A tajga növényzete<br />
Magashegyi lucos<br />
erdő, fölötte alhavasi<br />
gyeppel<br />
Közönséges nyír<br />
• Jávorszarvas rénszarvas<br />
• karibu rénszarvas<br />
• barnamedve<br />
• hiúz (Lynx lynx)<br />
A hideg öv élővilága<br />
Tajgaerdők állatvilága<br />
tema.bluetec.cz<br />
• európai hód (Castor fiber), kanadai hód (Castor canadensis)<br />
• halászó nyest (Martes pennanti)<br />
• kis bukó (Mergus albellus), fajdkakas (Tatrao urogallus),<br />
• császármadár (Bonasa bonasia), nyírfajd (Lyrurus tetrix),<br />
• szakállas bagoly (Strix nebulosa), macskabagoly (S.<br />
• uralensis), fenyőpinty (Fringilla montifringilla)<br />
• erdei béka (Rana sylvatica), mocsári béka (Rana temporaria)<br />
• keresztes vipera (Vipera berus), elevenszülő gyík (Lacerta<br />
• vivipara)<br />
Tajga biom<br />
2011.01.01.<br />
28
Hideg öv - Tűlevelű erdők zónája<br />
Elegyeserdők:<br />
Európa: bükk, tölgy, gyertyán, erdeifenyő, lucfenyő<br />
É-Amerikában: simafenyő, amerikai vörösfenyő,<br />
cukorjuhar<br />
áfonyákból és körtikefélékből álló gyepszint<br />
összefüggő mohaszőnyeg, szárazabb helyeken<br />
zuzmók<br />
Hideg öv - Tűlevelű erdők zónája<br />
Kanada: fehér és fekete luc, balzsamfenyő (a<br />
Sziklás-hegység ezüstfenyvesei nem a tajga,<br />
hanem a magashegyi zóna képviselői)<br />
az egyetlen lombos fafaj a nyír<br />
zárt koronaszint, áfonyás gyepszint, dús mohaszint<br />
sztyeppzónával érintkező állománya ritkás<br />
a déli félgömbön nincsen összefüggő tajgazóna<br />
Hideg öv - Tűlevelű erdők zónája<br />
edafikus növénytársulásai<br />
Tőzegmohalápok:<br />
A hideg éghajlaton a kis párolgás miatt sok<br />
helyen kialakulnak pangóvizes területek.<br />
Akár több négyzetkilométeres dagadólápok is<br />
létrejönnek.<br />
Tőzegmoha, szőrmoha, áfonya, ericoid levelű cserjék,<br />
rovaremésztő növények.<br />
Hideg öv - Tűlevelű erdők zónája<br />
Tajgaerdők:<br />
Európa: lucfenyő, a legsoványabb talajokon<br />
erdeifenyővel<br />
Ny-Szibéria: szibériai lucfenyő és szibériai<br />
jegenyefenyő<br />
K-Szibéria: vörösfenyő, erdeifenyő<br />
Tajga -<br />
Alaszka<br />
Boreális tűlevelű erdők biomja<br />
• Eurázsia, Észak-Amerika –TAJGA, zonális<br />
tűlevelűerdők<br />
• Klíma: hideg<br />
• Talaj: savanyú podzoltalaj<br />
2011.01.01.<br />
29
Növényzet:<br />
• Lúcfenyő; erdeifenyő; ezüstfenyő; európai<br />
jegenyefenyő;<br />
• balzsamfenyő; szibériai jegenyefenyő; európai<br />
vörösfenyő; szibériai boróka; NYÍRFAJOK;<br />
zuzmók és mohák<br />
– Tőzegmohás lúcerdők<br />
– Erdeifenyő-tajga<br />
– áfonyás tajga<br />
– tőzegmohás tajga -gyapjúsás<br />
Tundraterületek biomja<br />
• Eurázsia, Észak-Amerika. Poláris fahatár szibériai<br />
vörösfenyő<br />
• Erdőstundra: 4-6 m magas fák alacsony erdőségek –<br />
erdeifenyő, törpenyír<br />
• Törpecserjés bokros tundra - áfonyafélék, molyűző, izlandi<br />
zuzmó<br />
• Tőzeghalmos tundra –törpemálna, törpenyír, sarki nyír,<br />
mohák-zuzmók<br />
• Hegyi tundra –kéreg-és lomboszuzmók, mohák<br />
Hideg öv – Sarkvidékek<br />
növényzete<br />
Tundra:<br />
A levegő hőmérséklete mindig 10 O C alatt marad.<br />
Maximum törpecserjék, alhavasi gyepekkel analóg<br />
fűnemű vegetáció, mohák, zuzmók.<br />
Erre a zónára jellemző, a növényi megtelepedést<br />
nehezítő talajtani folyamatok: szoliflukció (felső<br />
talajrétegbeli jégtűk lazító hatása),<br />
poligonképződés, sárfolyás.<br />
• prémes állatok;<br />
• jávorszarvas –Európában<br />
• rénszarvas -karibu<br />
• barna-medve –grizzli-medve<br />
• európai hód –kanadai hód<br />
• hiúz<br />
Állatvilág<br />
• Madarak. Siketfajd, hófajd, császármadár; nyírfajd.<br />
• Gazdasági tevékenység. BÁNYÁSZAT, ERDÉSZET<br />
Erdőstundra:<br />
Hideg öv – Sarkvidékek<br />
növényzete<br />
A sarkkör környékén törpülő fenyves törpe nyírekkel,<br />
törpe füzekkel.<br />
Permafrost (állandóan fagyott legalább az altalaj)<br />
talajok.<br />
A féléves sarki nyár miatt alig van napszakos ritmusa a<br />
növényeknek.<br />
Tundra:<br />
Hideg öv – Sarkvidékek<br />
növényzete<br />
A magas észak hegytetői tundrajellegű vegetációfoltjai<br />
a fjeldek.<br />
A déli féltekén alig van tundra jellegű szárazföldi élőhely<br />
(Tűzföld, néhány sziget)<br />
2011.01.01.<br />
30
Tundra - Alaszka<br />
A háziasított rénszarvas<br />
Szállító és közlekedési<br />
eszközként is használják<br />
már ősidők óta<br />
húsáért és bőréért is tenyésztik,<br />
leginkább ridegen tartják<br />
A tundra<br />
• félévenként váltakoznak a hosszú nappalok és a<br />
• hosszú éjszakák<br />
• évi középhőmérséklet általában 0ºC alatt<br />
• nyár igen rövid és hideg<br />
• nyári havi középhőmérséklet 10 ºC alatt<br />
• csapadék igen kevés: évi 150-300 mm<br />
• rövid vegetációs periódus: 2-3,5 hónap<br />
• télen a hóborítás vastagsága 10-50 cm<br />
• terület: Eurázsia, É-Amerika<br />
A rénszarvas<br />
fő élőhelye a fátlan tundra<br />
A sokoldalú félvad háziállat<br />
• A rénszarvasnak minden porcikáját hasznosították:<br />
– hús, zsiradék � élelem<br />
– bőr, szőrme � ruházat<br />
– inak, csontok � fegyverek, használati eszközök<br />
• A kultikus szerepe is nagy volt � sámánok<br />
• Legendák � eredetmondák<br />
• Rénszarvasteszt<br />
Törpe nyír<br />
Rénszarvaszuzmó<br />
A tundra növényzete<br />
Nedves tundra<br />
zsombékokkal,<br />
tőzegmohákkal<br />
2011.01.01.<br />
31
• -rövid vegetációs időszak és hosszú, hideg tél<br />
• -kevés faj, biomonotonitás<br />
• Fenyő Pinus, vörösfenyő Larix, éger Betula,<br />
nyár Populus,luc Picea<br />
Hideg öv termesztett növényei<br />
Az elegyeserdő zóna még jó gabonatermő vidék.<br />
A tajgazóna déli részén esetleg rozs és<br />
burgonyatermesztés.<br />
Legfontosabb a fakitermelés.<br />
Vadászat és állattartás (rénszarvas) – lappok,<br />
szamojédek, inuitok<br />
Sarki fahatár<br />
• fafajok:<br />
• erdeifenyő (Pinus sylvestris),<br />
• kisebb nyír fajok (B. tortuosa),<br />
• ermani nyír (B. ermani),<br />
• szibériai luc (Picea obovata),<br />
• szibériai vörösfenyő (Larix sibirica),<br />
• dahuriai vörösfenyő (L. dahurica),<br />
• szürkeluc (Picea glauca), feketeluc (P. mariana),<br />
• amerikai vörösfenyő (Larix laricina)<br />
• erdős tundra<br />
• sarki fahatár<br />
A tundra típusai<br />
• törpecserjés és bokros tundra<br />
• tőzeghalmos tundra<br />
• mohás és zuzmós tundra<br />
• hegyi tundra<br />
Erdős tundra<br />
• fafajok: erdeifenyő (P. sylvestris),<br />
• törpe nyír (Betula nana), Betula tortuosa<br />
• törpe fák<br />
• vékonytörzsű,<br />
• 4-6 m magas<br />
Törpecserjés és bokros tundra<br />
• • jellemző növények:<br />
• törpe nyír (Betula nana),<br />
• fűz fajok (Salix arbuscula, Salix lapponum),<br />
• málna fajok (Rubus chamaemorus,<br />
• R. arcticus),<br />
• molyűző (Ledum palustre),<br />
• fekete áfonya (Vaccinium myrtillus),<br />
• vörös áfonya (Vaccinium vitis-idea)<br />
2011.01.01.<br />
32
• 10-20 m átmérőjű,<br />
• 3-4 m magas<br />
• Halmok<br />
• Sphagnum sp.<br />
• tőzegáfonya<br />
Sztyeppei<br />
Pannon<br />
Anatóliai<br />
Fekete-tengeri<br />
Boreális<br />
Kontinentális<br />
Atlantikus<br />
Alpin<br />
Makaronéziai<br />
Mediterrán<br />
Arktikus<br />
Tőzeghalmos tundra<br />
EURÓPA ÉLETFÖLDRAJZI RÉGIÓI<br />
HEFOP 3.3.1.<br />
forrás: www.zalakozig.hu/downloads/natura2000/K%F6zig%20hivatalok_jegyz%F5i%20% HEFOP 3.3.1.<br />
nyomán módosítva<br />
A MAGYAR FLÓRA SZÁRMAZÁSA ÉS ELEMEI<br />
1. ENDEMIZMUSOK<br />
� a magyar flóra egyik legnagyobb értékét az endemikus<br />
(bennszülött), illetve a szubendemikus fajok jelentik<br />
� a Kárpát-medence endemikus növényfajainak száma több<br />
mint 70, ebből hazánk területén több mint 60 faj él<br />
néhány példa:<br />
• magyar szegfű (Dianthus giganteiformis<br />
subsp. pontederae)<br />
• dolomitlen (Linum dolomiticum)<br />
• tornai vértő (Onosma tornensis)<br />
• magyar kökörcsin (Pulsatilla pratensis<br />
subsp. hungarica)<br />
HEFOP 3.3.1.<br />
HEFOP 3.3.1.<br />
�biogeográfiai régió:<br />
növényzeti és éghajlati tulajdonságok alapján<br />
meghatározott régió;<br />
ökológiai szempontból többé-kevésbé egyöntetű<br />
területek<br />
EURÓPA ÉLETFÖLDRAJZI RÉGIÓI<br />
� Európában összesen 11 nagy biogeográfiai régió<br />
� a Kárpát-medence, s benne Magyarország önálló<br />
életföldrajzi (biogeográfiai) régió, amely túlnyomórészt<br />
hazánk területén található<br />
(kiterjed Csehország, Szlovákia, Ukrajna, Románia,<br />
Szerbia-Montenegró és Horvátország területére is)<br />
HEFOP 3.3.1.<br />
A PANNON ÉLETFÖLDRAJZI RÉGIÓ<br />
�Kialakulását segítő tényezők:<br />
• a Kárpát-medencét szinte minden irányból<br />
magas-hegységek zárják körül<br />
• a hegységek közvetítő és szűrő szerepet játszanak<br />
a flóra és a fauna kialakulásában<br />
• az általános zonalitás átrendeződik a Kárpátok<br />
gyűrűjében<br />
• rövid távú grádiensekkel tájjellegű<br />
élőhely-komplexek jönnek létre<br />
A MAGYAR FLÓRA SZÁRMAZÁSA ÉS ELEMEI<br />
2. RELIKTUMOK<br />
� a reliktum, vagy maradványfajoknak ritkaságuk mellett<br />
flóra és vegetációtörténeti jelentőségük van<br />
• tőzegáfonya (Vaccinium oxycoccos)<br />
• északi sárkányfű (Dracocephalum rhuyschiana)<br />
• Jósika-orgona (Syringa josikaea)<br />
• hévízi tündérrózsa (Nymphaea lotus)<br />
3. ALPIN ÉS DEALPIN FLÓRAELEMEK<br />
� Magyarországon az alpin flóraelemek előfordulása<br />
a Nyugat-Dunántúlra korlátozódik, számuk igen kicsi<br />
• magyar cifra kankalin<br />
(Primula auricula subsp. hungarica)<br />
• kárpáti sáfrány (Crocus heuffelianus)<br />
HEFOP 3.3.1.<br />
2011.01.01.<br />
HEFOP 3.3.1.<br />
33
A MAGYAR FLÓRA SZÁRMAZÁSA ÉS ELEMEI<br />
4. DACIKUS ELEMEK<br />
� Erdély hegyvidékeinek jellemző flóraelemei; hazánk<br />
területén kevés fajuk él, főként az Északi-középhegységre<br />
jellemzőek<br />
• pirosló hunyor (Helleborus purpurascens)<br />
• orgona (Syringa vulgaris)<br />
5. SZUBMEDITERRÁN FLÓRAELEMEK<br />
viszonylag sok a szubmediterrán flóraelem a bokorerdők,<br />
a meleg-kedvelő tölgyesek, a mészkő és dolomit<br />
sziklagyepek, a homoki gyepek növényfajai között;<br />
részesedésük a magyar flórában jelentős, 18% körüli<br />
• virágos kőris (Fraxinus ornus)<br />
• molyhos tölgy (Quercus pubescens)<br />
A MAGYAR FLÓRA SZÁRMAZÁSA ÉS ELEMEI<br />
8. KOZMOPOLITA FAJOK<br />
� több kontinensen is előfordulnak; némelyikük csaknem az<br />
egész földkerekségen megtalálható<br />
� legnagyobb részt vízinövények, sok gyomfaj van közöttük<br />
• nád (Phragmites australis)<br />
• disznóparéj (Amaranthus retroflexus)<br />
• közönséges csalán (Urtica dioica)<br />
9. ADVENTÍV FAJOK<br />
� az emberi tevékenység kapcsán elterjedt, idegen<br />
származású fajok, részben behurcolt, részben<br />
szándékosan kultúrába vett, de onnan kiszabadult és<br />
naturalizálódott kultúrszökevények<br />
� arányuk a hazai flórában rohamosan növekszik<br />
(331 faj, 12,6%)<br />
PANNON ERDŐ-ÉLŐHELYTÍPUSOK<br />
� pannon gyertyános tölgyesek (90,58 %)<br />
� pannon cseres tölgyesek (97,94 %)<br />
� pannon molyhos tölgyesek (86,66 %)<br />
� fehér nyáras-borókások (97,55 %)<br />
hazánk nemzeti felelőssége ezek megőrzésében is<br />
kiemelkedő!<br />
A MAGYAR FLÓRA SZÁRMAZÁSA ÉS ELEMEI<br />
6. BALKÁNI ELEMEK<br />
� az egész Balkán-félszigeten elterjedt elemek<br />
magyar tölgy (Quercus frainetto)<br />
� Balkán-pannóniai elemek<br />
leánykökörcsin (Pulsatilla grandis)<br />
� Nyugat-balkáni v. illír elemek<br />
magyar kikerics (Colchicum hungaricum)<br />
7. EURÁZSIAI FAJOK<br />
� a magyar flóra legnagyobb elemcsoportja (579 faj, 22,1%)<br />
•közönséges nyír (Betula pendula)<br />
•erdei fenyő (Pinus sylvestris)<br />
•réti boglárka (Ranunculus acer)<br />
HEFOP 3.3.1.<br />
NÖVÉNYTÁRSULÁSAINK EGYEDISÉGE<br />
� pannon szikesek jellemző élőhelytípusaink közül<br />
az egyik legfontosabb<br />
• kiterjedésük mintegy 210 000 hektár<br />
• Románia, Ausztria és Szerbia is nagyban<br />
részesedik teljes területéből<br />
� pannon sziklagyepek, pannon homoki gyepek és pannon<br />
löszgyepek területi részesedésünk > 95 %<br />
hazánk nemzeti felelőssége igen nagy<br />
� félszáraz gyepek fajgazdag növénytársulások<br />
• kontinentális félszáraz gyepek<br />
• pannóniai félszáraz gyepek<br />
A KÁRPÁT-MEDENCE FAUNÁJÁNAK<br />
ÉLETFÖLDRAJZI KOMPONENSEI<br />
1. POLICENTRIKUS ELTERJEDÉSŰ PALAEARKTIKUS ÉS<br />
HOLARKTIKUS FAJOK<br />
� az alapfauna fontos komponensei!<br />
• fecskefarkú lepke (Papilio machaon)<br />
• szajkó (Garrulus glandarius)<br />
• barázda billegető (Motacilla alba)<br />
2. SZIBÉRIAI FAJOK<br />
� e faunatípus egyike a legfajgazdagabbaknak<br />
• óriás lápi-bagolylepke (Eurois occulta)<br />
• csonttollú (Bombycilla garrulus)<br />
• északi pocok (Microtus oeconomus)<br />
2011.01.01.<br />
34
A KÁRPÁT-MEDENCE FAUNÁJÁNAK<br />
ÉLETFÖLDRAJZI KOMPONENSEI<br />
3. HOLOMEDITERRÁN FAJOK<br />
� faunánk másik jelentős komponensét alkotják<br />
• fakopáncsok (Dendrocopus ssp.)<br />
• cinegék (Parus ssp.)<br />
• denevérek<br />
13. KOZMOPOLITA ÉS ADVENTÍV FAJOK<br />
� emberi tevékenység hatására honosodtak meg<br />
� megjelenésük típusai:<br />
• tudatosan, gazdasági céllal betelepítettek, pl.: muflon<br />
• behurcolt fajok,<br />
pl.: burgonyabogár, kaliforniai pajzstetű<br />
• aktív terjedéssel, az ember által létrehozott<br />
élőhelyeken meghonosodott fajok,<br />
pl.: platán aknázómoly<br />
HEFOP 3.3.1.<br />
A PANNON ÉLETFÖLDRAJZI RÉGIÓ MEGŐRZÉSE<br />
� kötelességünk az egyes élőhelytípusok és fajok<br />
kedvező természetvédelmi állapotának monitorozása<br />
� ehhez növelni kell a természetvédelem költségvetési<br />
forrásait, gazdasági, illetve hatósági önállóságát<br />
� a rossz beidegződések felszámolása:<br />
„a természetvédelem a gazdasági fejlődés akadálya”<br />
� megelőző, preventív természetvédelem szükségessége<br />
A magyar flóra kialakulása<br />
Mogyoró kor (ie. 7000 – ie. 5500):<br />
• felmelegedés, száraz éghajlat<br />
• középhegységi mogyorócserjések és száraz<br />
tölgyesek, alföldi fátlan puszták (sztyepp)<br />
• kultúrtörténetileg a középső kőkorszakkal esik egybe<br />
A PANNON ÉLETFÖLDRAJZI RÉGIÓ MEGŐRZÉSE<br />
� tájaink természetes adottságaihoz idomult,<br />
hagyományos tájhasználat<br />
•a Pannon régióra jellemző fajgazdagság<br />
• fajaink erős hazai népességei<br />
� probléma:<br />
• a hagyományos gazdálkodási módok felváltása<br />
rövid távon több hasznot eredményező gazdálkodási<br />
formákkal<br />
• a hagyományos használat módjait értő nemzedék<br />
„kihalása”<br />
HEFOP 3.3.1.<br />
A magyar flóra kialakulása<br />
Posztgalicális flóratörténet:<br />
Fenyő-nyír kor (ie. 12000 – ie. 7000 év):<br />
összefüggő tajgaerdők<br />
kultúrtöténetileg ez a csiszolatlan kőkor időszaka<br />
A magyar flóra kialakulása<br />
Tölgykor (ie. 5500 – ie. 2500):<br />
• továbbra is meleg, de csapadékosabb klíma, ezért<br />
részben az Alföld is beerdősült<br />
• kultúrtörténetileg ez az időszak a csiszolt<br />
kőkorszakkal esik egybe, ezért egyes területek<br />
beerdősületlensége már részben nem a klíma,<br />
hanem az ember állattenyésztő, földművelő<br />
tevékenységének az eredménye<br />
2011.01.01.<br />
35
A magyar flóra kialakulása<br />
Bükk I. kor (ie. 2500 – ie. 800):<br />
• a csapadékosság melletti hűvösödő klíma<br />
eredményeként a bükkösök egészen az Alföldre is<br />
leereszkednek<br />
• ez az időszak a bronzkorral esik egybe<br />
A magyar flóra kialakulása<br />
Az Északi-középhegység és a Dunántúl természetes<br />
növénytakaróját a civilizációs hatások valamivel<br />
kevésbé érintették, bár ugyanúgy jelentős nyomot<br />
hagytak rajta.<br />
A Középhegységnek mindig fontos kapcsolata volt az<br />
Alföld pusztai növényzetével, mely részben a meleg,<br />
déli lejtőkről származott (Ős-Mátra elmélet),<br />
részben keleti (pontusi) eredetű.<br />
Magyarország növényföldrajzi<br />
beosztása<br />
Az Alföld flóravidéke:<br />
Kelet, dél, és nyugat felé is túlterjed hazánk<br />
határain.<br />
Majdnem az egész az erdőssztyepp zóna része (DKen<br />
kevés füves puszta).<br />
Geográfiai szempontból öntésterület, agyag, lösz<br />
és homok váltogatja egymást, ma a nagy része<br />
mezőgazdasági táj. Folyómenti ligeterdők,<br />
homokbuckás hátak, löszpuszták, szikespuszták<br />
kisebb-nagyobb foltjaival, és egykori nagy<br />
kiterjedésű lápvegetáció nyomokban megmaradt<br />
maradványaival.<br />
A magyar flóra kialakulása<br />
Bükk II. kor (ie. 800-tól):<br />
kissé szárazabb éghajlat<br />
• Az Alföldön a természetes kép a ligetes homoki és<br />
löszpusztai tölgyesek, homokpuszták, löszpuszták és<br />
szikesek, melyeket folyómenti ligeterdők, mocsarak<br />
és láperdők tarkítanak.<br />
• Ezt a tájat azonban a kiterjedő földművelés,<br />
gabonatermesztés, a vizes területek lecsapolása nagy<br />
mértékben átalakította.<br />
Magyarország növényföldrajzi<br />
beosztása<br />
Flórabirodalom:<br />
Holarktis<br />
Flóratartomány:<br />
Hazánk nagy része Pannóniai flóratartomány,<br />
egyes területek pedig már a Kárpátok, Keleti-<br />
Alpok és a Nyugat-Balkán flóratartományba<br />
tartoznak.<br />
Flóravidékek:<br />
Alföld, Északi-középhegység, Dunántúliközéphegység,<br />
Dél-Dunántúl, Nyugat- Dunántúl<br />
Magyarország növényföldrajzi<br />
beosztása<br />
Flórajárásai:<br />
Kisalföld<br />
Dél-Alföld<br />
Mezőföld és Solti-síkság<br />
Duna-Tisza köze<br />
Tiszántúl<br />
Nyírség<br />
Észak-Alföld (Bodrogköz és a Szatmár-<br />
Bereg<br />
2011.01.01.<br />
36
Magyarország növényföldrajzi<br />
beosztása<br />
Az Északi-középhegység flóravidéke:<br />
A hűvös tetők, északi lejtők és a szurdokerdők már<br />
Kárpáti hatás alatt állnak, míg a déli lejtők,<br />
alacsonyabb térszínek a melegkedvelő pannon<br />
növénytakarónak adnak otthont.<br />
Andezitből és mészkőből álló hegységek.<br />
Tölgyesek (főleg cseres-tölgyesek), gyertyános<br />
tölgyesek, bükkösök.<br />
Magyarország növényföldrajzi<br />
beosztása<br />
A Dunántúli-középhegység flóravidéke:<br />
Erős szubmediterrán klímahatásokkal (tavaszi és<br />
nyári csapadékmaximummal).<br />
Mészkő, dolomit és bazalt alapkőzet.<br />
Cseres-tölgyesek, mészkedvelő tölgyesek,<br />
karsztbokorerdők.<br />
Flórajárásai:<br />
Pilis-Budai-hegység<br />
Vértes és Bakony<br />
Balaton-vidék (Balaton-felvidék, Keszthelyihegység,<br />
bazaltvulkánok)<br />
Magyarország növényföldrajzi<br />
beosztása<br />
A Nyugat-Dunántúl (Magyar Alpokalja) flóravidéke:<br />
Hűvös, csapadékos klíma.<br />
Magashegyvidékről leereszkedett dealpin elemek,<br />
boreális elemek.<br />
Flórajárásai:<br />
Göcsej<br />
Őrség és Vasi dombvidék<br />
Magyar Alpok (Soproni-hegység, Kőszegihegység,<br />
Vendvidék)<br />
Lajta-hegység<br />
Magyarország növényföldrajzi<br />
beosztása<br />
Flórajárásai:<br />
Zemplén-hegység<br />
Tornai-karszt (Aggtelek és a Csereháti<br />
dombvidék)<br />
Bükk-hegység<br />
Mátra<br />
Börzsöny (Cserhát és a Gödöllői-dombvidék<br />
is ide tartozik)<br />
Dunazug hegyvidéke<br />
Magyarország növényföldrajzi<br />
beosztása<br />
A Dél-Dunántúl flóravidéke:<br />
Balkáni és szubmediterrán, Nyugat balkáni (Illír),<br />
pannon, dealpin és atlanti-mediterrán<br />
elemek is.<br />
Cseres-tölgyes, gyertyános-tölgyes és bükkös.<br />
Flórajárásai:<br />
Villányi-hegység<br />
Mecsek<br />
Külső-Somogy<br />
Belső-Somogy<br />
Zalai-dombvidék<br />
Magyarország növénytakarója<br />
Hazánk természetes növénytakarójában az<br />
erdőspuszták, zárt tölgyesek, gyertyános-tölgyesek,<br />
tölgyelegyes és montán bükkösök uralkodnak zonális<br />
növénytársulásként.<br />
Nagy kiterjedésűek az edafikus ligeterdők, láperdők,<br />
homokpuszták és szikespuszták.<br />
Extrazonális növénytársulások a középhegységi<br />
karsztbokorerdők, lejtősztyeppek, és a Nyugatdunántúli<br />
elegyes lucosok.<br />
2011.01.01.<br />
37
HAZAI FÁS TÁRSULÁSOK<br />
• 1. Klímazonális erdők: Kialakulásukban a döntő<br />
környezeti tényező az éghajlat volt, elsődlegesen a<br />
hőmérsékleti- és csapadékviszonyok. Az éghajlat<br />
magassági övei szerint kialakult erdőtársulások:<br />
– cseres-kocsánytalan tölgyesek (cserestölgyesek)<br />
– gyertyános-tölgyesek<br />
– bükkösök<br />
– elegyes fenyves erdők (az ország legnyugatibb részein, csak<br />
kis területen)<br />
Gyertyános- tölgyes<br />
• Közép- hegységeinkben tszf. 400-700<br />
m<br />
• felső szint: kocsánytalan tölgy<br />
• alsó szint: gyertyán, madárcseresznye<br />
(szálanként) cseregalagonya, mezei<br />
juhar, kecskerágó fajok gyertyán<br />
(cserje méretű) Gyakran csak avarral<br />
borított bükksás, egyvirágú<br />
gyöngyperje, szagos müge geofita,<br />
odvas keltike, bogláros szellőrózsa,<br />
saláta boglárka, pirosló hunyor, kis<br />
télizöld, madársóska<br />
Fenyves<br />
• Kis kiterjedésű, elegyes<br />
erdők a Ny-Mo-i<br />
területeken és a Dunántúl<br />
DNY-i részén lucfenyő<br />
(Alpokalja) erdei fenyő<br />
(DNY Dunántúl) Fejlett<br />
moha és zuzmószint,<br />
virágos növény a<br />
gyepszintben szinte nincs.<br />
Cseres-tölgyes<br />
• Közép- hegységeinkben és dombvidékeinken tszf. 250-450 m<br />
• Laza lombkorona, kocsánytalan tölgy, cser-tölgy, virágos kőris<br />
(szárazabb helyeken)<br />
• Fejlett; fény- és melegkedvelő fajok egybibiés galagonya kökény,<br />
fagyal, vörösgyűrű som, vadalma és vackor (szórtan) ostorménfa<br />
• Dús, 80-100 %-os borítású, lombos-moha pázsitfüvek: egyvirágú<br />
gyöngyperje, erdei ebír,, felemáslevelű csenkesz, ligeti perje,<br />
• tavaszi lednek, sátoros margitvirág, fehér pimpó,<br />
• nyáron édeslevelű csűdfű, vitéz bükköny, tarka koronafűrt,<br />
gyűszűvirág, hólyagos habszegfű,, erdei macska-gyökér, közönséges<br />
galaj<br />
• ősszel kétüstökű csormolya, szurokfű, festő zsoltina<br />
Bükkös<br />
• Közép- hegységeink tszf. 600 m<br />
• Sűrű, teljesen záródó lombkorna<br />
bükk, magaskőris hegyi szil<br />
farkasboroszlán, fürtös bodza örvös<br />
salamonpecsét, havasi ribiszke,<br />
szagos müge, madársóska, hajperje,<br />
szélfű<br />
• A klimazonális erdőkben előfordulnak<br />
extrazonális, azaz zónán kívüli állományok.<br />
Hűvös hideg völgyekben, meredekebb északi<br />
hegyoldalakon a tölgyes és gyertyános-tölgyes<br />
erdőkben mikro- ill. mezoklimatikus<br />
adottságok miatt megjelenik a bükk.<br />
2011.01.01.<br />
38
2. Edafikus, intrazonális erdők:<br />
A klimazonális társulások állományai közé települt, leginkább a helyi<br />
talajadottságok, ill. vízellátottság, alapkőzet, vagy a domborzat<br />
módosító hatása következtében kialakuló társulások.<br />
• Ide tartoznak:<br />
– szurdokerdők<br />
– sziklai-és törmeléklejtő-erdők<br />
– mészkedvelő tölgyesek<br />
– bokorerdők<br />
– mészkerülő erdők<br />
– ligeterdők<br />
– láperdők<br />
– homoki erdők<br />
– sziki erdők<br />
Szíki tölgyes<br />
• Alföld: Nagykunság,<br />
Kiskunság kocsányos<br />
tölgy,<br />
juharfélék sóvirág, sziki<br />
kocsord,<br />
réti őszirózsa<br />
Mészkedvelő tölgyes<br />
• Sekély talajú, délies lejtőkön,<br />
karbonát alapkőzeten, meleg,<br />
száraz mikroklíma<br />
• tszf. 300 m<br />
• , cseres- tölgyesekkel<br />
megegyező cserjeszint erdei<br />
gyöngyköles, lappangó sás,<br />
kesenylevelű bükköny, nagyvirágú<br />
lednek, egyvirágú<br />
gyöngyperje, nagy ezerjófű,<br />
gérbics, tarka pázsitos<br />
nőszirom<br />
Homoki erdők<br />
• Duna-Tisza köze, Nyírség, Somogy,<br />
Kisalföld<br />
– Nyílt homoki tölgyes Szárazabb<br />
bucka-tetőkön-<br />
– Zárt homoki tölgyes kevésbé<br />
száraz, nedvesebb területek záró<br />
társulása<br />
• kocsányos tölgy, fehér nyár,<br />
boróka<br />
• somfélék, fagyal<br />
• homoki csenkesz, gyöngyvirág<br />
Mészkerülő erdők<br />
• Középhegységeink és<br />
dombvidékeink savanyú<br />
(3-4 pH-jú),<br />
podzolosodó talaján<br />
Gyenge növekedésű,<br />
göcsörtös fák: bükk,<br />
tölgy, gyertyán, nyírfák<br />
(riták) Korpafüvek,<br />
áfonyák, fehér perje,<br />
szittyó<br />
Molyhos és<br />
cseres-tölgyes<br />
• Dunántúli-középhegység<br />
Molyhos- és csertölgy virágos<br />
kőris Ostorménfa, somfélék,<br />
egybibés galagonya<br />
2011.01.01.<br />
39
Cserszömörcés molyhos tölgyes<br />
bokorerdő<br />
• Déli,, szárazabb, meleg mészkőés<br />
dolomitlejtőkön alakul ki. Pl.<br />
Dunántúli középhegység Molyhos<br />
tölgy, olasz tölgy, virágos kőris,<br />
kocsánytalan tölgy cserszömörce,<br />
sajmeggy, madárbirs, berkenye<br />
félék barázdás csenkesz,<br />
árvalányhaj, fenyérfű, kövirózsák,<br />
varjúháj, kakukkfű, gamandor<br />
Telepített erdők<br />
• a fenyves erdők ökológiai igényeinek, másrészt a<br />
tűlevelű avar nem bomlik le, s így az adott élőhely<br />
talaját megváltoztatja.<br />
• akácfa. Igénytelen, gyors fejlődésű faj, de ugyanakkor a<br />
talaj tápanyagtartalmát teljes mértékben kiaknázza,<br />
felhasználja, humuszképzése viszont jelentéktelen. A<br />
volt akácosok területe "kizsigerelt" talaj<br />
• nyárakat gyors növekedésük és papíripari<br />
feldolgozhatóságuk miatt telepítették és telepítik.<br />
Aljnövényzetük szegényes, egy-egy faj túlszaporodása<br />
jellemző.<br />
Fás társulások állatvilága<br />
• ELSŐDLEGES FOGYASZTÓK<br />
(NÖVÉNYEVŐK):<br />
– Növényevő nagyvadak: őz, gímszarvas, dámvad,<br />
muflon....<br />
– Mindenevő nagyvad: vaddisznó, borz<br />
– Növényevő kisemlősök: erdei pocok, erdei egér,<br />
mókus, nagypele, mogyorós pele ...<br />
– Magevő madarak (fiókaneveléskor rovart is esznek!):<br />
pinty-félék, kék galamb (bükkösökben)<br />
– Növényevő ízeltlábúak (rovarok): gyapjaslepke,<br />
szarvasbogár, cincérek, tücskök, sáskák, kabócák,<br />
szöcskék (nagyobb része), virágbogarak, kis<br />
apollólepke (bokorerdőkben)<br />
Elegyes karszterdő<br />
• Bükk, virágos kőris,<br />
hárs-félék<br />
Meggyvágó<br />
Zöldike<br />
3. Telepített erdők<br />
• nyáras erdők<br />
• akácos erdők<br />
• fenyvesek<br />
csíz<br />
Tengelic<br />
2011.01.01.<br />
40
Gímszarvas<br />
Európai muflon<br />
Európai õz Vaddisznó<br />
Erdei pocok Mogyorós pele Mókus<br />
Nyuszt<br />
Csóka<br />
Nyest<br />
Európai dámvad<br />
Mezei nyúl<br />
Közönséges görény<br />
• Hüllők (ragadozó, rovarevő): zöld gyík, fali gyík, fürge<br />
gyík, vízi- és erdei sikló ...<br />
• Rovarevő emlősök: denevér-félék, cickány-félék, sün,<br />
vakond ...<br />
• Rovarevő énekesmadarak: bajszos sármány, cinkék,<br />
rigók, ökörszem, billegetők, harkály-félék, szajkó<br />
• Rovarevő kétéltűek: barna- és zöldvarangy, erdei- és<br />
mocsári béka, sárgahasú és vöröshasú unka, levelibéka,<br />
pettyes és tarajos gőte, foltos szalamandra ...<br />
• Rovarevő halak: sebes pisztráng, szivárványos<br />
pisztráng, domolykó ...<br />
• Ragadozó (rovarevő) ízeltlábúak: futrinkák, szöcskék,<br />
aranyos bábrabló ...<br />
MÁSODLAGOS ÉS HARMADLAGOS<br />
FOGYASZTÓK, CSÚCSRAGAZODÓK<br />
• növényevő és állatevő állatokkal<br />
táplálkoznak):<br />
• Ragadozó emlősök: róka, nyest, görény,<br />
vadmacska, nyuszt ...<br />
• Ragadozó madarak:<br />
• éjszakai ragadozók: bagoly-félék:<br />
macskabagoly, kis kuvik, fülesbagoly (uhu) ...<br />
• nappali ragadozók: ölyvek, vércsék, kánya, héja,<br />
kerecsensólyom<br />
• Ragadozó és dögevő madár: holló ...<br />
• Mindenevő madár: csóka ...<br />
Fali gyík<br />
2011.01.01.<br />
41
Unkafélék<br />
Foltos szalamandra<br />
LEBONTÓ SZERVEZETEK<br />
• Különböző férgek, puhatestűek és<br />
ízeltlábúak (ászkarákok, bolharákok tiszta<br />
vizekben) erdei vaspondró<br />
(ikerszelvényes), gyászbogár, ganéjtúrófélék...<br />
• A legtöbb gomba különböző<br />
fafajokkal képes együtt élni (pl. a<br />
légyölő galóca a nyírfával,<br />
lucfenyővel, savanyú talajon a<br />
bükkel is együtt tud élni),<br />
• csak egy bizonyos fafajhoz<br />
kötődnek (pl. a sárga<br />
gyűrűstinorú csak vörös fenyő<br />
alatt nő).<br />
• A mikorrhizás gombák jelentős<br />
része a savanyú talajokat<br />
részesíti előnyben.<br />
Fejes domolykó<br />
Sebes pisztráng<br />
Szivárványos pisztráng<br />
II. HAZAI FÁTLAN TÁRSULÁSOK<br />
• Edafikus, intrazonális társulások:<br />
– Vízi- és vízparti növényzet (hínárok, nádasok,<br />
magassásos területek)<br />
– Mocsárrétek<br />
– Láprétek<br />
– Lápok<br />
– Szikesek<br />
– Szikla- és pusztagyepek<br />
Fátlan társulások<br />
• Maradványfoltjait szigorúan őrzi a<br />
természetvédelem (kunhalmokon, ősi<br />
földvárakon, megyehatármezsgyéken...)<br />
Gyepalkotó füvei: a<br />
barázdált csenkesz, vékony csenkesz,<br />
kunkorgó árvalányhaj és a<br />
tarackbúza. Jellemző fajai ma védett<br />
ritkaságok, így a pamacslaboda,<br />
tátorján, bókoló zsálya és az erdélyi<br />
hérics.<br />
• A meglévő fátlan társulások<br />
kialakulását az alapkőzet, a<br />
domborzat és a terület vízháztartása<br />
befolyásolta, ezért edafikus,<br />
intrazonális társulások.<br />
2011.01.01.<br />
42
I. FŐ BEFOLYÁSOLÓ TÉNYEZŐ: AZ<br />
ALAPKŐZET<br />
2. Sziklagyepek:<br />
A növényzet hézagosan borítja a felszínt, nyílt<br />
sziklagyepek<br />
• szilikát sziklagyepek: vulkáni eredetű, szilikátos<br />
kőzeten : a sziklai csenkesz, varjúháj és kövirózsa fajok,<br />
magyar kőhúr, hegyi hagyma, szirtipáfrány.<br />
Előfordulásuk: Balaton-felvidék, Bükk<br />
• mészkő sziklagyepek: nyúlfarkfüvek, kőtörőfüvek,<br />
borsos varjúháj, kövirózsák, deres csenkesz. : Bükk,<br />
Aggteleki-hegység, Mecsek, Bakony, Villányi-hegység<br />
• dolomit sziklagyepek: dolomit hegységeink meredek<br />
déli, délnyugati lejtőin fejlődnek.<br />
magyar gurgolya, pilisi len,<br />
deres csenkesz, kövér daravirág, sziklai kőhur.<br />
Budai-hegység,<br />
Vértes, Keszthelyi-hegység.<br />
II. BEFOLYÁSOLÓ TÉNYEZŐK: A VÍZ ÉS<br />
A TALAJ<br />
1. Homoki gyepek:<br />
• Az alapkőzet sajátosságai, a buckák közötti száraz, meleg<br />
mikroklíma, a talajvíztől való távolság és a szél hatására változó<br />
homokfelszín alakította ki. A futóhomok beerdősülésének<br />
folyamata, jellegzetes társulásai a következők:<br />
– 0-1 év: Rozsnokos pusztagyep: erősen mozaikszerű, egyéves fajok laza,<br />
20-50%-os záródása, pl. királydinnye<br />
– 10-15 év: Nyílt homoki pusztagyep: évelő fajok, a borítás 50-80%-os,<br />
gyepzáródás még nincs, pl. magyar csenkesz, ezüst perje<br />
– 40-50 év: Zárt homokpusztai gyep, pl. merev csenkesz, árvalányhaj,<br />
csűdfű<br />
– 55-60 év: Nyílt homoki tölgyes<br />
– 95-100 év: Zárt homoki tölgyes<br />
• Hazánk területén a Nyírség, Duna-Tisza köze, Kisalföld és Belső-<br />
Somogy homokvidékein alakultak ki, mára megmaradt természetes<br />
foltjai védett területek (Kiskunsági Nemzeti Park, Csévharaszt).<br />
3. Lejtősztyepprétek:<br />
• szilikát sztyepprét: Jellemző fajok: sziklai<br />
csenkesz, barázdált csenkesz,<br />
hosszúlevelű árvalányhaj, homoki pimpó<br />
• mészkő lejtősztyepprét: Jellemző fajok:<br />
kései perje, pusztai csenkesz, fenyérfű,<br />
gyöngyperje, barázdált csenkesz,<br />
árvalányhaj-fajok, tavaszi hérics, kardos<br />
peremizs<br />
• dolomit lejtősztyepprét: Jellemző fajok:<br />
lappangó sás, homoki nőszirom,<br />
csikófark, tavaszi hérics, magyar szegfű,<br />
éles mosófű, selymes dárdahere<br />
Szikesek<br />
erős a párolgás, nátriumionokban<br />
gazdag sófelhalmozódás történik,<br />
kevéssé morzsalékos (ezáltal rosszabb<br />
levegő- és vízellátottságú) talaj<br />
félsivatagi, szárazságtűrő növények.<br />
– száraz szikeseket főleg tavasszal<br />
borítja víz, utána kiszáradnak,<br />
– nedves szikesekre hosszabb ideig<br />
tartó vízborítottság jellemző.<br />
2011.01.01.<br />
43
Nyílt homoki pusztagyep vadrozzsal<br />
Futóhomok<br />
1. Mocsárrétek<br />
• Friss vízellátású, üde talajú, nyáron kiszáradó<br />
területek. A talajban tőzegképződés nincs.<br />
Fennmaradásukat kaszálás, esetleges legeltetés<br />
biztosítja. A legfontosabb társulásaik:<br />
– fehér tippanos rétek<br />
– ecsetpázsitos rétek<br />
– réti csenkeszes rétek<br />
– sédbúzás rétek (főleg a Dunántúlon)<br />
• Ártéri ligeterdők termőhelyein, folyóvölgyekben,<br />
mélyebb fekvésű helyeken nagy területeket<br />
foglalnak el. A társulások névadó fajain kívül a<br />
sovány perje, a mocsári perje és a boglárka félék<br />
több faja (réti- és a kúszó boglárka) is jellemző.<br />
Mindegyik társulás igen variábilis, gyakran<br />
egymással is keverednek. Fontos gazdasági szerepük<br />
van a takarmányozásban.<br />
kormos csáté<br />
budai nyúlfarkfű<br />
III. FŐ BEFOLYÁSOLÓ TÉNYEZŐ: A VÍZ<br />
2. Láprétek<br />
• Lefolyástalan, pangóvizes területeken, az<br />
egykori láperdők helyén találhatók. a<br />
levegőtlen talajban tőzeg képződiklombos<br />
mohák borítják.<br />
• Nedves láprétek a Dunántúlon :<br />
– sásláprét: lápi sás, palka sás, hengeres sás<br />
– szittyós láprét: nagy szittyó, csomós szittyó<br />
– nyúlfarkfüves láprét: lápi nyúlfarkfű<br />
– csátés láprét: kormos csáté<br />
• A nyáron rövid időre kiszáradó kékperjés<br />
láprétek a Nyírségben, a Duna-Tisza közén<br />
gyakoriak, de lehetnek a Dunántúlon is. A<br />
kékperje mellett a muharsás és csermelyaszat<br />
• kaszálás tartja a lápi füzesen át megindul a<br />
láperdőhöz vezető szukcesszió (benépesülés).<br />
3. Magassásos társulások<br />
• Sekélyvizű, vagy csak időszakosan<br />
vízzel borított ártereken Átmenetet<br />
mocsárrétek, láprétek és nádasok<br />
között.<br />
• Lehetnek:<br />
– magassás rétek: parti-, mocsári-, borzas-,<br />
bókoló- és csutaksás-félék, mocsári<br />
zsurló, fehér tippan;<br />
– zsombéksásos területek: nádtippan,<br />
zsombéksás;<br />
– semlyéksásos területek: hengeres- és<br />
bugás sás, vidrafű<br />
2011.01.01.<br />
44
4. Nádasok<br />
• Az 1-2 méteres sekély parti<br />
vízben gyökerező, de<br />
fotoszintetizáló leveleikkel<br />
magasan a vízszint fölé<br />
emelkedő növények. nád,<br />
tavi káka és a gyékény.<br />
– szennyező anyagok kiszűrése<br />
(például a Kis-Balaton, vagy a<br />
somogyi Berkek területe).<br />
6. Magaskórós társulások<br />
• Patakok, csatornák üde talaján<br />
– Vörös acsalapu, réti legyezőfű,<br />
halovány aszat<br />
Fátlan társulások állatvilága<br />
• SZÁRAZFÖLDI TERÜLETEKEN<br />
Elsődleges fogyasztók:<br />
• rágcsáló emlősök: mezei pocok,<br />
ürge, hörcsög, mezei- és üregi<br />
nyúl...<br />
• magevő madarak: fácán-félék,<br />
fogoly, galamb-félék, túzok ...<br />
• növényevő rovarok: sáskák,<br />
szöcskék (egy része), tücskök...<br />
5. Vízi növényzet<br />
7. Lápok<br />
• Forráslápok a középhegységek és dombvidékek:<br />
közönséges erdei káka, lombosmohák.<br />
• Átmeneti lápok azok a savanyú, tőzeges talajú<br />
területek, ahol a lombosmohák és tőzegmohák<br />
ritka sásfajokkal (pl. gyapjasmagvú sás) és<br />
vidrafűvel. Főleg a Nyugat-Dunántúlon, illetve az<br />
Északi-középhegység<br />
• Dagadó lápok (Keleméri-láp, Csarodai-láp) jégkori<br />
vagy jégkor utáni (postglaciális) maradvány, ritka<br />
féltett természetvédelmi területek. növényük a<br />
tőzegmoha, a füles fűz, lápi- és szőrös nyír<br />
jellemző.<br />
• Az álló- és folyóvizek<br />
– gyökerező hínár társulások: a<br />
sekély víz aljzatában gyökerező<br />
növények. Ilyenek: a fehér<br />
tündérrózsa, hínáros békaszőlő,<br />
sulyom, süllő- és tüskéshínár,<br />
békaliliom.<br />
– lebegő hínárok: a víz felszínén<br />
úszó és alámerült fajok: a<br />
békalencse-fajok, a vizidara,<br />
rucaöröm, kolokán, békatutaj<br />
• Másodlagos- és harmadlagos<br />
fogyasztók:<br />
• ragadozó, rovarevő kisemlősök:<br />
mezei cickány, sün, vakond ...<br />
• ragadozó madarak: c, réti sas,<br />
ugartyúk, kis- és nagy őrgébics ...<br />
• hüllők: fürge gyík, homoki gyík,<br />
zöld gyík, pannon gyík ..<br />
2011.01.01.<br />
45
• Lebontó szervezetek:<br />
– baktériumok, gombák, férgek és rovarok ...<br />
Az édesvizek élővilága<br />
• a tavak vizének kémiai összetétele<br />
állandóan változik: párolgás, csapadék<br />
(évszakosan)<br />
• folyóvizek összetételét befolyásolja<br />
– a vízgyűjtőte-rület kőzetminősége, a folyó<br />
táplálás szerinti rendje, a klimatikus tényezők,<br />
és az élővilág hatása)<br />
• Lebontó szervezetek:<br />
• baktériumok, férgek, puhatestűek<br />
VÍZI- ÉS VÍZPARTI TÁRSULÁSOK<br />
• Elsődleges fogyasztók:<br />
• egysejtű planktonok (kandicsrákok,<br />
bolharákok) ..<br />
• növényevő halak: ponty, compó, keszegfélék,<br />
amur, busa ...<br />
• Másodlagos- és harmadlagos fogyasztók:<br />
• ragadozó halak: ragadozó őn, csuka, lesőharcsa, süllő ...<br />
• kétéltűek: kecskebéka, mocsári béka, sárga- és<br />
vöröshasú unka, tarajos- és pettyes gőte...<br />
• madarak: fehér gólya, barna rétihéja, kormorán<br />
(kárókatona), bakcsó, szürke- és vörös gém, bölömbika,<br />
kis- és nagy kócsag ...<br />
• hőháztartás szerint:<br />
Tavak élővilága<br />
– egyenes hőrétegződésű<br />
– fordított hőrétegződésű<br />
– évszakosan változó hőrétegződésű tavak<br />
• szervesanyag-produkció alapján:<br />
– disztróf tavak csekély a termelékenység, kevés faj<br />
fordul elő bennük.<br />
– eutróf tavak A tápanyag-ellátottság bőséges, a<br />
szervesanyag-termelés nagy.<br />
– oligotróf tavak tápanyagban szegény<br />
2011.01.01.<br />
46
TAVAK HŐRÉTEGZŐDÉSÉNEK FŐBB TÍPUSAI<br />
• AMIKTIKUS (állandóan jéggel fedett sarkvidéki tavak)<br />
• HIDEG MONOMIKTIKUS (télen rétegzett, nyáron átkeveredő<br />
sarkvidéki tavak)<br />
• DIMIKTIKUS (tavasszal és ősszel keveredik, nyáron és télen rétegzett<br />
mérséklet égövi tavak)<br />
• MELEG MONOMIKTIKUS (télen keveredik, nyáron rétegzett<br />
szubtrópusi tavak)<br />
• OLIGOMIKTIKUS (kevés cirkulációs periódus szabálytalan<br />
időközönként, trópusi tavak)<br />
• POLIMIKTIKUS (állandóan, vagy gyakran van átkeveredés, hidegvagy<br />
melegégövi tavak)<br />
• MEROMIKTIKUS (állandó rétegzettség, pl. sós tavak)<br />
HEFOP 3.3.1.<br />
Tavak<br />
• vertikális (függőleges) metszet<br />
– pelágikus tér nyílt vízfelszínhez<br />
– bentális aljzathoz kötött<br />
• litorális (partmenti),<br />
• profundális (mélytavi)<br />
Európai tavak<br />
• a tópart felső részén a nádzóna helyezkedik el,<br />
amelynek uralkodó faja a nád, amit néha tavi<br />
káka helyettesít<br />
• a szennyezőanyagok nagy részét a nádasok<br />
tartják vissza<br />
• a parttól befelé haladva a hínárosok két típusa<br />
jelenik meg, az alámerülő és a rögzült hínárok<br />
• önálló zárt rendszert<br />
Tavak<br />
• a Föld összes tavának vízmennyisége<br />
szárazföldek területének 1,8%-át<br />
• típusai klímazónánként különbözőek,<br />
• a hőmérséklet növekedésével csökken a víz<br />
oxigéntartalma, ugyanakkor az élő szervezetek<br />
oxigén-igénye megnő<br />
tipikus élővilág<br />
• járommoszatok (Staurastrum)<br />
• moszatok<br />
• ágascsápú rákok (Cladocerák)<br />
• kerekesférgek (Rotatoriák)<br />
• nád<br />
• tavi káka<br />
• széleslevelű gyékény<br />
• úszó békaszőlő<br />
• füzéres süllőhínár<br />
• csavarthínár<br />
• fehér tündérrózsa<br />
• sulyom<br />
• vízitök<br />
• apró békalencse<br />
• rucaöröm<br />
növényei<br />
http://hortenzia.freeblog.hu/files/Cattail.JPG<br />
hu.wikipedia.org/wiki/Palkafélék<br />
2011.01.01.<br />
47
• Befolyásolja<br />
Folyóvizek élővilága<br />
– a folyó vízjárása,<br />
– vízhozama,<br />
– a víz hőmérséklete,<br />
– a víz oxigénellátottsága,<br />
– hordalék mennyisége, minősége<br />
• Áramlás → régiók<br />
Folyóvizek élővilága<br />
• a mederfenék közelében az oxigénellátottság igen<br />
rossz, de ennek ellenére számos puhatestű és örvényféreg<br />
kedveli ezt a területet<br />
• a folyók környezeti terhelése a múlt század vége óta<br />
jelentősen megnövekedett<br />
• az antropogén hatás következtében a faji összetétel sok<br />
helyen megváltozott<br />
Mérsékelt övi patakok és folyók<br />
3. márnarégió:<br />
– gyorsfolyású, homokos vagy iszapos a folyóágy<br />
4. dévér keszegek zónája:<br />
– lassú folyású, zavaros, oxigénszegény,<br />
meleg<br />
– sajátos madárfajok, pl.: vízi rigó<br />
www.vadallatok.hu/adatlapok_madarak_v.html<br />
jjphoto.dk<br />
Folyóvizek élővilága<br />
• - a folyók különböző adottságú ökorendszereket kötnek<br />
össze<br />
• - a torkolat vidékén az ökoszisztéma állandó anyag és<br />
energiacserében áll a tengeri ökoszisztémával<br />
• - ebben a régióban a sótartalmat széles határok között<br />
elviselő (eurihalin) fajok élnek<br />
http://www.geographic.hu/images/napihirek/9097.jpg<br />
Mérsékelt övi patakok és folyók<br />
1. pisztrángos régió:<br />
– a felső szakaszon, oxigénben gazdag, hideg<br />
2. pórhalak által betelepült régió:<br />
– a patakágy homokos, a víz melegebb<br />
www.fiskbasen.se/harr.html<br />
A tenger élővilága<br />
http://www.halaink.extra.hu/halak/ragadozo_hal.html<br />
• Földünk felszínének 71% tengerek és óceánok<br />
• A tenger hőmérsékleti – 2 C ↔ + 30 C<br />
(sós víz fagyás pontja –4 C),<br />
• Van ahol az évi hőingás ≤1 C<br />
• szűktűrésű fajok<br />
2011.01.01.<br />
48
A tengerek élővilága<br />
• az ember a tengerekből évente 50 millió<br />
tonna tápanyagot von ki<br />
• élővilága vízszintes és függőleges irányban<br />
egyaránt zonális elrendeződést mutat<br />
• a sótartalom átlagosan 34-37‰ (de pl. a<br />
Vörös-tengerben 46‰, míg a Botteni öbölben<br />
1-2‰ körül mozog)<br />
– (termohalinás áramlások)<br />
Tengerek élővilága<br />
• jelentősen eltér a szárazföldek élővilágától<br />
• biocönózisaiban az alacsonyabb rendű<br />
• növények dominálnak<br />
• gyakoriak az egy-, vagy többsejtű telepes<br />
növények<br />
• különböző moszatok zonálisan helyezkednek el:<br />
– zöldmoszatok<br />
– barnamoszatok<br />
– vörösmoszatok<br />
Tengeri biomok<br />
• tenger – szárazföld anyagforgalom<br />
• tengerek fényviszonyait főként a mélység befolyásolja<br />
• napfény maximális behatolása a tengerekbe 300-400 m<br />
• a planktonállomány<br />
– a sarkoktól az Egyenlítő felé haladva csökken<br />
– mélység felé szintén csökkenés:<br />
• felszín közelében 10000 db/liter<br />
• 400 méter mélyen 200 db/liter<br />
• 1000 méter alatt már csak 100 db/liter<br />
• bentális élettér:<br />
–a tengerek aljzatához kötődő életmódot<br />
–leginkább a partközeli, litorális<br />
• pelágikus (nyíltvízi) élettér:<br />
–a partoktól távolabb eső tenger felső 200<br />
m vízrétegét foglalja magába<br />
függőlegesen tagolható<br />
http://znn2008.freeblog.hu/archives/2008/04/19/Utolso_omani_ut_-_fotok/<br />
• a mélytengeri halaknak világítószerveik<br />
vannak, gyakran szokatlan, vagy feltűnő<br />
készülékeik alakultak ki a zsákmány<br />
megragadására<br />
mélytengeri horgászhalra viperahal<br />
2011.01.01.<br />
49
Élet a tengerben<br />
A tengerek növényvilága<br />
Planktontermelődés (gC/m 2 )<br />
Anarktikus tengerek<br />
• császárpingvin (Aptenodytes forsteri)<br />
• leopárdfóka (Hydrurga leptonyx)<br />
• fülesfóka<br />
• medvefóka (Arctocephalus ursinus)<br />
• északi oroszlánfóka (Eumetopias jubatus)<br />
• törpebálna<br />
Tengerpart<br />
Arktikus tengerek<br />
• 50-60°-ig<br />
• állandóan alacsony vízhőmérséklet<br />
• kovamoszatok dominanciája<br />
• dús plankton 100 000 db/l<br />
• zooplankton: Radiolaria → üledékképzés<br />
• evezőlábú rákok copepoda tömegesen<br />
• halak kis fajszámban, nagy egyedszámmal<br />
• bálnák, fókák, tengeri vidrák<br />
• sirályfélék viharmadarak récék partlakó madarak<br />
({{Information |Description= Adult Sea Otter (''Enhydra lutris'') in Morro Bay, CA drifts out of the harbor on the ebb tide 1 4dec2007 Friday 14 Dec. 2007 - Photo by Mike Baird, Canon 1D Mark III with<br />
600mm IS lens w/ 2X II TE and polarizer |Source=[http:/)<br />
Mérsékeltövi tengerek<br />
• átmeneti jelleg<br />
• kevesebb plankton 10 000 db/l<br />
• self területek élővilága gazdagabb<br />
• rákok, puhatestűek, szivacsok, tüskésbőrűek, polipok<br />
• madarak nagy faj és egyedszámban<br />
• viharmadarak (albatrosz, galambhojsza (D),<br />
• ezüst sirály, lummák, kárókatona)<br />
• delfinek<br />
• kék bálna, hátúszós bálna<br />
2011.01.01.<br />
50
Meleg tengerek<br />
• a plankton sűrűség alacsony<br />
• kovamoszatok helyett ostoros moszatok és páncélos<br />
ostorosok<br />
• kékmoszatok<br />
• nagy mennyiségű tápanyag a trópusi folyókból<br />
• a halak egyed és fajszáma magas pl.: repülőhalak<br />
• szegényes madárvilág<br />
• korallok (speciális igények)<br />
Az „életforma” kifejezés<br />
• Tudományos megközelítésben<br />
felépítésük, ökológiai szerepük szerint<br />
különíti el a növényeket;<br />
• A legismertebb ilyen életforma-alapú<br />
osztályozás a Raunkiær-féle életformaosztályozás.<br />
A Raunkiaer-rendszer osztályozásának<br />
alapja a növény növekedési pontjának<br />
(rügyének) elhelyezkedése a számára<br />
ellenséges időszakokban<br />
(hideg évszak, száraz évszak)<br />
Christen C. Raunkiær<br />
először a Dán Botanikai Társaság előtt<br />
tartott beszédében említette 1904-ben,<br />
majd első rövid leírása a társaság<br />
lapjában, a Botanisk Tidsskriftben jelent<br />
meg.<br />
Raunkiær tovább finomította a rendszert,<br />
és dán nyelven publikálta 1907-ben.<br />
Raunkiær életforma-osztályozását<br />
később többen továbbfejlesztették, de a<br />
rendszer lényege nem változott.<br />
Phanaerophyta (Ph)<br />
Fás szárú növények Áttelelő szerveik<br />
magasan a talaj szintje felett vannak. (fák,<br />
cserjék, alacsony félcserjék)<br />
2011.01.01.<br />
51
Phanerophyta – Fásszárú növények<br />
Phanerophyta – Fásszárú növények. Az áttelelő szervek<br />
magasan, legalább 25 cm-rel a talaj szintje felett vannak<br />
(fák és cserjék). A rendszer korábbi változataiban az epifita<br />
(fán élő) növények is ide tartoztak, ezeket később<br />
Raunkiær saját kategóriába helyezte. A növény magassága<br />
szerint tovább oszthatók megaphanerophyta,<br />
mesophanerophyta vagy nanophanerophyta növényekre,<br />
vagy más bontások is alkalmazhatók, a levelek<br />
élettartama (örökzöld vagy lombhullató), pozsgásság<br />
szerint, illetve hogy van-e a rügynek fedőpikkelye az<br />
áttelelést megkönnyítendő.<br />
Hemikryptophyta(H)<br />
Hemikryptophyta – Az áttelelő szervek a<br />
talaj felszínén, vagy közvetlenül az alatt<br />
vannak. Ezek lehetnek tőrózsa, tősarj<br />
vagy földbeli hajtás. Lágy szárúak, évelők.<br />
Chamaephyta(Ch)<br />
Chamaephyta – Az áttelelő szervek a<br />
föld felszínéhez közel (25 cm-nél<br />
közelebb) helyezkednek el. Fásszárú<br />
törpecserjék, kúszócserjék tartoznak<br />
ide. a szár lehet fásodott, kúszó vagy<br />
hiányzó<br />
erdei kutyatej<br />
Kryptophyta<br />
Az áttelelő szervek föld- vagy vízalattiak<br />
(hagymás, gumós, gyöktörzses növények):<br />
•Geophyta(G) – az áttelelő szervek száraz<br />
talajban rejtőznek(hagymás, gumós,<br />
gyöktörzses növények).<br />
ciklámen<br />
2011.01.01.<br />
52
Az áttelelő szervek föld- vagy vízalattiak<br />
(hagymás, gumós, gyöktörzses növények):<br />
• Hemigeophyta – Az előző csoport Priszter<br />
Szaniszló által bevezetett alcsoportja. Ezek a<br />
növények ősszel kihajtanak és vegetatív<br />
állapotban telelnek át.<br />
Fodros gólyaorr<br />
Kryptophyta<br />
Kryptophyta<br />
Az áttelelő szervek föld- vagy vízalattiak<br />
(hagymás, gumós, gyöktörzses növények):<br />
•Helophyta – Az áttelelő szervek mocsaras<br />
talajban vannak.<br />
Therophyta(Th)<br />
Egy éven belül csíráznak, növekednek<br />
és virágoznak, majd ősszel el is<br />
pusztulnak, csak a magvak maradnak<br />
meg. (egyévesek, egynyáriak)<br />
Kryptophyta<br />
Az áttelelő szervek föld- vagy vízalattiak<br />
(hagymás, gumós, gyöktörzses növények):<br />
•Hydatophyta vagy hydrophyta(HH) – Az<br />
áttelelő szervek vízbeni lletve a víz fenekén<br />
vannak. (mocsári- és vízi növények).<br />
Hemitherophyta(TH)<br />
Az évelőkhöz hasonlóan áttelelnek, de csak<br />
egyszer (ekkor még általában nem is<br />
virágoznak), a második év végén azonban<br />
elhalnak és csak a magok maradnak meg.<br />
(kétévesek, kétnyáriak)<br />
nefelejcs<br />
Epiphyta(E)<br />
Fákon élő növények, a talajban<br />
nem gyökereznek – ilyen a<br />
hazánkban is előforduló<br />
fagyöngy, vagy a trópusok sok<br />
páfrány-, orchidea- vagy<br />
broméliaféléje.<br />
2011.01.01.<br />
53
Asszociáció<br />
A sárga fagyöngy – vagy<br />
más néven fakín – a<br />
Loranthaceae családba<br />
tartozó nemzetség,<br />
élősködő növény<br />
A fehér fagyöngy<br />
fagyöngyfélék (Viscaceae)<br />
félélősködő, örökzöld<br />
növény. Leggyakoribb<br />
gazdanövényei az almafa,<br />
a nyárfa, a fűzfa, az akácfa.<br />
meghatározott florisztikai összetételű, állandó, egyedeiben<br />
törvényszerűen ismétlődő növényi társulás, egységes<br />
életfeltételekkel és megjelenéssel.<br />
Az asszociációk elkülönítése*<br />
• a florisztikai kompozíció,<br />
• a társuláshoz hű (fidelis) karakterfajok megléte<br />
•a cönológiai hierarchia nagyobb csoportjait képviselő<br />
fajok arányai<br />
Mintavétel<br />
*Braun-Blanquet-féle<br />
egy objektum bizonyos tulajdonságainak minél alaposabb és<br />
torzításmentesebb megismerése.<br />
Minél nagyobb hányadát vizsgáljuk meg az objektumnak,<br />
annál pontosabb képet kapunk róla.<br />
Meg kell adnia, a mintavételi helyeken<br />
•mekkora mintavételi egységek,<br />
• hány elemű minta<br />
•milyen változók<br />
Flóraelemek<br />
Az egyes növényfajok földrajzi elterjedését jelenti. A cönológiai felvételezés<br />
során rögzített növényfajok flóraelemeinek %-os megoszlása a vizsgált társulás<br />
Flóraelem Rövidítés<br />
kelet, nyugat, észak, K,Ny,É,D<br />
dél<br />
Közép Kö<br />
Európai eu<br />
Ázsiai á<br />
Amerikai am<br />
Kozmopolita kozm<br />
Cirkumpoláris cirk<br />
Kontinentális kont<br />
mediterrán med<br />
növényföldrajzi karakterét fejezi ki.<br />
Állomány<br />
Flóraelem Rövidítés<br />
szubmediterrán szmed<br />
atlanti atl<br />
balkáni balk<br />
pontusi pont<br />
alpesi alp<br />
kárpáti kárp<br />
pannóniai pann<br />
neofiton adventív n-<br />
archeofitona- az adott asszociáció konkrét megjelenési formája.<br />
A terepen látható és leírható tényleges növényzet az<br />
asszociációkat felépítő valós asszociációegyedekből áll<br />
(mint ahogy a fajokat is egyedek reprezentálják).<br />
A klasszikus cönológiai mintavételi szempontok<br />
a) A mintavételi egység helyének kiválasztása:<br />
„Az asszociációk gyakorlati felismerése, azok homogenitása<br />
révén még kezdő számára sem jelent különösebb nehézséget.”<br />
(Zólyomi, 1951).<br />
Ebből a meggyőződésből kiindulva a mintavételi hely<br />
kiválasztása szubjektív, „a jellemző folt(ok)” választandó(k) ki.<br />
2011.01.01.<br />
54
) A mintavételi egység alakja: a klasszikus cönológia<br />
tradicionálisan négyzet alakú mintavételi egységeket<br />
használ (kvadrát módszer)<br />
Az így megkapott fajok mintázatából(fajok<br />
térbeli elhelyezkedése, sűrűsége)következtetni<br />
tudunk az egész társulás kinézetére.<br />
d) Analitikus (felvételezéskor a helyszínen becsült)<br />
bélyegek:<br />
a következő analitikus bélyegeket a felvételi<br />
négyzetben talált összes fajra szintenként<br />
•lombkorona – A,<br />
•másod lombkorona – A2,<br />
•cserje – B,<br />
•lágy szárú – C,<br />
•moha – D<br />
Egy helyet a növényzet jellegétől függően egy<br />
vegetációs periódusban többször kell felvételezni (pl.<br />
kora tavaszi – késő nyári mintavétel).<br />
Borítás (dominancia, jele: D)<br />
Azt fejezi ki, hogy az adott növényfaj egyedeinek függőleges vetülete a<br />
mintaterület (kvadrát) hány százalékát borítja.<br />
A helyszínen az alábbi táblázat segítségével állapítottuk meg a<br />
dominancia értékét.<br />
A faj egyedei által a kvadrát %- ában lefedett<br />
terület<br />
D-érték<br />
0,1-1 % +<br />
1,1-5% 1<br />
5,1-25% 2<br />
25,1- 50% 3<br />
50,1-75% 4<br />
75,1-100% 5<br />
c) A mintavételi egység nagysága: a felmérni kívánt<br />
növényzet típusától függ (akkora legyen, hogy a<br />
típusban élő fajok 70-80 %-át magába foglalja). elvben<br />
a minimumáreát közelítő méretű kvadrátot kell<br />
használni,<br />
A gyakorlatban a cönológusok általában korábbi<br />
tapasztalatokra alapuló, standard méretű (pl. erdőben<br />
20×20 m-es, réteken 2X2 m-es) kvadrátokat<br />
használnak.<br />
Egyedszám (abundancia, jele: A)<br />
Azt fejezi ki, hogy a mintaterületen (kvadrát) belül az adott növényfajnak<br />
hány egyede található. (A felmérés során pontos értékekhez az egyedek<br />
felvételi négyzetben történő megszámolásával jutottunk.)<br />
Faj egyedszáma a kvadráton belül A-érték<br />
Becsült A–D<br />
érték<br />
1-10 1<br />
11-100 2<br />
101-1000 3<br />
1001-10000 4<br />
10000< 5<br />
Borítás<br />
(%)<br />
5 75–100<br />
4 50–75<br />
3 25–50<br />
2 5–25<br />
1 1–5<br />
+ 1 alatt<br />
A–D érték (abundancia–<br />
dominancia):<br />
az előforduló fajok<br />
tömegességének jellemzésére<br />
szolgáló, az egyedszám- és<br />
borításviszonyoknak a<br />
termetkülönbségekből adódó<br />
arányeltolódásokat csökkentő<br />
becslési skálája. Az A–D<br />
értéket ötfokú ordinális skálán<br />
való becsléssel határozzák<br />
meg<br />
2011.01.01.<br />
55
Társulásképesség (szociábilitás, jele: S)<br />
Azt fejezi ki, hogy az adott növényfaj egyedei a<br />
mintaterületen (kvadráton) belül mekkora<br />
csoportokban fordulnak elő.<br />
Az adott faj előfordulása a társuláson belül S-érték<br />
szálanként 1<br />
kis csoportokban 2<br />
foltokban 3<br />
nagy összefüggő telepekben 4<br />
összefüggő zárt tömegben 5<br />
1. A mintanégyzet kiválasztásából, amely eredetileg egy<br />
minimum-area vizsgálaton alapszik.<br />
A minimum-area a legkisebb – rendszerint négyzet (vagy az állomány<br />
alakjához igazodó) alakú – terület, amelyen a társulásra jellemző fajok<br />
előfordulnak. Ez úgy érhető el, hogy a mintanégyzetet növelve egy olyan<br />
területnagyságot érünk el, amelyen a fajok száma állandósul, vagyis<br />
amelynek további növelésével a fajszám már nem növekszik.<br />
2. A felvételezés második fázisa a minőségi vizsgálat, a<br />
mintanégyzetben előforduló fajok – esetleg fontosabb<br />
faj alatti taxonok – leltárszerű feljegyzése.<br />
3. A harmadik fázis ugyanezen fajok mennyiségi<br />
előfordulásának becsléssel való megállapítása. Ez<br />
elsősorban az egyes fajpopulációk által a<br />
mintanégyzetben lefedett területhányad alapján<br />
történik<br />
A társulások vizsgálata<br />
A terepen a társulásokat Braun-Blanquet<br />
kombinált becslési módszerével vizsgáljuk,<br />
amelynek során az egy mintanégyzetben<br />
előforduló fajok minőségét és mennyiségét<br />
becslési skála segítségével megállapítjuk és<br />
feljegyezzük – szakkifejezéssel élve: „felvesszük”<br />
–, ún. növényszociológiai vagy társulástani<br />
felvételt készítünk.<br />
fajok mennyiségi előfordulásának becslése<br />
5:<br />
4:<br />
a mintaterület >75%-át borítja uralkodó<br />
vagy domináns faj<br />
a mintaterület 51–75%-át borítja<br />
uralkodó vagy domináns faj<br />
3: a mintaterület 26–50%-át borítja<br />
2: a mintaterület 5–25%-át borítja<br />
1: a mintaterület 1–5%-át borítja<br />
+:<br />
r:<br />
a mintaterület < 1%-át borítja, több, kis<br />
borítású egyeddel<br />
a mintaterület < 1%-át borítja, csak 1-2<br />
egyed<br />
<strong>diagnosztikus</strong> <strong>fajkombináció</strong> 1. Uralkodó vagy domináns fajok, amelyek a<br />
társulás által elfoglalt területnek több mint a<br />
A társulások jellemzéséhez<br />
a fajok négy csoportját emeljük ki, amelyek<br />
különösen értékes segítséget nyújtanak a<br />
társulás felismerésében és azonosításában.<br />
felét borítják.<br />
Ha ez a faj a társulás legfelső szintjében fordul<br />
elő, társulásalkotó fajnak is nevezhetjük.<br />
Ha a dominancia két faj között oszlik meg,<br />
kodomináns fajokról beszélünk.<br />
Egy domináns faj esetén a társulás<br />
monodomináns, ha a legfelső szintben több faj<br />
uralkodik, polidomináns társulásról van szó.<br />
2011.01.01.<br />
56
2. Jellemző vagy karakterfajok. 2. Jellemző vagy karakterfajok.<br />
társulástani értékét a társuláshoz való hűség :<br />
valamely faj kizárólagosan egy társuláshoz<br />
ragaszkodik, csak annak állományaiban fordul<br />
elő.<br />
2. Jellemző vagy karakterfajok.<br />
(b) A relatív karakterfajnak.<br />
(ba) A regionális karakterfaj areája messze<br />
túlterjed a társulásén. Areájának határain<br />
azonban az érzékenysége megnő, és<br />
életfeltételeit már csak egy társulásban<br />
találja meg.<br />
(bb) Lokális a kapcsolat csak kisebb területre,<br />
egy flórajárásra, hegységre, kisebb<br />
tájegységre vonatkozik.<br />
3. Differenciális vagymegkülönböztető fajok Ez<br />
a felértékelődés fokozódik azzal, hogy a<br />
természetes élőhelyeket és társulásokat egyre<br />
gyakrabban érő zavarások először az érzékeny<br />
karakterfajok eltűnéséhez vezetnek. A<br />
differenciális fajok két, egymáshoz hasonló<br />
növénytársulás florisztikai megkülönböztetését<br />
teszik lehetővé.<br />
(a) Az abszolút karakterfaj a társulás egész<br />
területén ragaszkodik a társuláshoz, és areája<br />
egybeesik a társuláséval.<br />
endemikus faj endemikus növénytársulásban, vagy<br />
reliktum faj reliktum társulásban.<br />
Több hasonló összetételű társulásban előforduló fajok<br />
jellemzők lehetnek a társulásokat összefoglaló<br />
asszociációcsoportra, több csoport közös fajai a<br />
rendre, több rend közös fajai az osztályra.<br />
Előfordul – különösen a fajszegény társulásokban –,<br />
hogy az uralkodó faj tölti be a karakterfaj szerepét.<br />
Ezek más társulásban is előfordulnak, de alárendelt<br />
szerepben, tehát a karakterfajjelleg a faj<br />
dominanciájában nyilvánul meg. Ilyen esetekben<br />
dominanciatársulásról beszélünk, mint pl. a vízi,<br />
mocsári társulások, a zavart termőhelyek<br />
gyomtársulásai stb. esetében.<br />
3. Differenciális vagymegkülönböztető fajok<br />
(a)Az ökológiai differenciális fajok olyan ökológiai<br />
termőhelyjelző, ún. bioindikátor jellegű fajok, amelyek<br />
egyazon tájban előforduló, egymáshoz szerkezetben és<br />
faji összetételben közel álló társulás (pl. bükkös és<br />
gyertyános-tölgyes, gyertyános-tölgyes és keményfaliget<br />
stb.) megkülönböztetésére alkalmas. Ugyancsak ilyen<br />
fajcsoportok alkalmasak egy-egy társuláson belül a<br />
különböző ökológiai fokozatú – pl. eltérő<br />
talajnedvességű – termőhelyek társulástani<br />
alegységeinek, a szubasszociációknak az elkülönítésére.<br />
2011.01.01.<br />
57
3. Differenciális vagy megkülönböztető fajok<br />
(b) A földrajzi differenciális fajok ezzel szemben rendszerint<br />
nem ökológiai indikátorok. Az egymást területileg<br />
helyettesítő, ún. vikariáns asszociációk<br />
megkülönböztetésére szolgálnak. Ennek lényege abban<br />
áll, hogy a különböző flórakörzetekben (pl. Északiközéphegység,<br />
Nyírség, Duna–Tisza köze, Dél-Dunántúl)<br />
olyan széles ökológiájú – tehát sok társulásban<br />
előforduló – fajok jelennek meg, amelyek területileg<br />
választják el a hasonló termőhelyeken egymást<br />
területileg helyettesítő bükkös, gyertyános-tölgyes,<br />
molyhos tölgyes, pusztai tölgyes stb. társulásokat.<br />
ökológiai indikátorértékek<br />
A növénytársulások előfordulását korlátozó tényezők<br />
feltárásához<br />
felépítő növényfajokat a külvilág bizonyos tényezőivel<br />
szemben mutatott átlagos viselkedésük alapján<br />
kategóriarendszerek<br />
az ökológiai viselkedést figyelembe vevő<br />
(vagyis nem a fiziológiai optimumra alapozó)<br />
relatív értékszámokat rendelnek a fajokhoz.<br />
Borhidi-féle rendszer (Borhidi, 1993) szerzői törekednek a 9-fokú<br />
skála használatára (pl. Borhidinál<br />
RB = 1 erősen savanyúságjelző, kifejezetten mészkerülő fajok,<br />
RB = 9 mész-, illetve bázisjelző fajok).<br />
A hazai gyakorlatban (16. ábra) legelterjedtebben eddig a<br />
Zólyomi-féle TWR rendszert használták (Zólyomi et al., 1967,<br />
későbbi kiegészítésekkel Simon, 1992 közli).<br />
4. Állandó vagy konstans fajok, amelyek a társulás<br />
állományaiban mindig, illetve az esetek több mint 60%-ában<br />
megtalálhatók.<br />
Ezért a diagnosztikai értékük fontos, mert rajtuk keresztül<br />
teljesül az a feltétel, hogy az állományok jellemző faji<br />
összetétele azonos környezeti feltételek között törvényszerűen<br />
ismétlődik.<br />
Ezek a fajok gyakran azonosak a magasabb rangú társulástani<br />
kategóriák jellemző fajaival, azaz a csoport, rend vagy osztály<br />
karakterfajaival, de lehetnek nagy ökológiai toleranciájú<br />
generalisták is, ún. kísérő fajok.<br />
A fenti fajcsoportok együttesen alkotják a könyvben tárgyalt<br />
egyes társulástani egységek jellemző vagy <strong>diagnosztikus</strong><br />
<strong>fajkombináció</strong>ját.<br />
ordinális skála<br />
csak rangsorrendet jelölnek, az egyes skálapontok közötti<br />
különbségek nem feltétlenül azonosak, és nincs rögzített<br />
nullapontja a skálának.<br />
matematikailag hibás egy társulást valamelyik ökológiai<br />
indikátorérték átlagával jellemezni.<br />
A növényfajok relatív ökológiai viselkedését eddig a következő<br />
faktorokra vonatkozóan sorolták be:<br />
•hő (T),<br />
•talajnedvesség (W vagy F),<br />
• talajreakció (R),<br />
•nitrogén (N),<br />
• fény (L),<br />
• kontinentalitás (C),<br />
• sótűrés (S).<br />
Ökológiai mutatók<br />
Az egyes fajok környezeti igényéről<br />
tájékoztatnak<br />
2011.01.01.<br />
58
T- érték: növényfajok hőmérsékleti igényei a<br />
legjellemzőbb klímaövvel megadva.<br />
0 - tág tűrésű faj, határozott hőigény nélkül<br />
1 - tundra<br />
2 - erdős tundra<br />
3 - tajga<br />
4 - tű- és lomblevelű elegyes erdők<br />
5 - lomberdő klíma<br />
6 - szubmediterrán lomberdő<br />
7 - mediterrán, atlanti örökzöld erdő<br />
R- érték: a fajok pH- igénye, az a savanyú- meszes<br />
talajtípus, ahol a faj jellemzően előfordul.<br />
0 - pH-ra nézve tág tűrésű faj<br />
1 - savanyú<br />
2 - gyengén savanyú<br />
3 - közel semleges<br />
4 - enyhén meszes<br />
5 - meszes, bázikus<br />
Z- érték: a fajok degradáció tűrésének<br />
jellemzése (Németh- féle értékelési rendszer).<br />
- - ismeretlen degradációtűrésű<br />
1 - degradációt nem tűrő<br />
2 - degradációt kevéssé tűrő<br />
3 - degradációt közepesen tűrő<br />
4 - degradációt jól tűrő<br />
5 - degradációt kedvelő<br />
W- érték: a fajok vízigénye, illetve az a termőhely, ahol a<br />
0 - extrém száraz<br />
1 - igen száraz<br />
2 - száraz<br />
növény a leggyakrabban előfordul.<br />
3 - mérsékelten száraz<br />
4 - mérsékelten üde<br />
5 - üde<br />
6 - mérsékelten nedves<br />
7 - nedves<br />
8 - mérsékelten vizes<br />
9 - vizes<br />
10 - igen vizes<br />
11 - vízi<br />
N- érték: a növényfajok nitrogén- igénye (Soó-<br />
0 - közömbös fajok<br />
féle mutatók).<br />
1 - nitrogénben szegény termőhelyeken élő fajok<br />
2 - inkább nitrogénben szegény termőhelyeken<br />
élő fajok<br />
3 - közepes nitrogénigényű fajok<br />
4 - inkább nitrogénben gazdag, jó<br />
tápanyagellátású talajokon élő fajok<br />
5 - csak nitrogénben gazdag, túltrágyázott<br />
termőhelyeken élők<br />
Természetvédelmi értékbesorolás<br />
Egy adott terület természetességi állapotát a természetes,<br />
természetközeli állományokra jellemző növények és a degradált<br />
állapotra (leromlott állapotra) utaló növényzetet alkotó fajok<br />
aránya mutatja meg.<br />
Ez alapján osztályoz az általunk használt, Simon Tibor- féle<br />
természetvédelmi értékbesorolás (1984,1988) is, melynek egyes<br />
kategóriáit az alábbi táblázat tartalmazza:<br />
2011.01.01.<br />
59
a növénytársulások eredetiségét, természetességének szintjét<br />
lehet becsülni.<br />
a hazai edényes fajokra kidolgozott Simon-féle (TVK) rendszer<br />
(Simon, 1988, 1992).<br />
Természetvédelmi érték kategóriák Jele Jellemzői<br />
Unikális fajok U<br />
Különleges növényritkaságok. Pl. melegkori vagy<br />
hidegidőszaki reliktum (maradvány) fajok.<br />
Fokozottan védett fajok FV<br />
Az előzőekhez hasonló jellegű,<br />
területeken elterjedtebb fajok.<br />
de a védett<br />
Védett fajok V<br />
Olyan fajok, melyek az előző két csoport fajaival<br />
együtt hivatalosan védettek.<br />
Társulásalkotó fajok E<br />
A természetes növénytársulásokban<br />
természetes fajok.<br />
domináns<br />
Kísérő fajok K<br />
Az adott terület eredeti flóráját alkotó természetes<br />
fajok.<br />
Gyakori, általában a szukcesszió (az élőhely<br />
Természetes pionír fajok TP benépesülésének)<br />
fajok.<br />
első stádiumában megjelenő<br />
Természetes zavarástűrő fajok TZ<br />
Kis mértékű zavarást (pl. kaszálást) elviselő fajok,<br />
melyek a zavarás hatására föl is szaporodhatnak.<br />
Gazdasági növények G Különböző célból termesztett fajok.<br />
Gyomok GY<br />
Másodlagos termőhelyeken, antropogén<br />
tevékenység következtében megjelenő fajok.<br />
Invazív gyomok GY! Agresszíven terjedő gyomnövények.<br />
Frekvencia (gyakoriság, jele: Fr)<br />
Gyakorlatilag ugyanazt fejezi ki, mint a<br />
konstancia (állandóság), csak a felvételi<br />
négyzetek (kvadrátok) nem több, hanem<br />
egyetlen állományban készülnek. Skálája<br />
megegyezik a konstancia besorolásokkal.<br />
Konstancia<br />
(állandóság) kategóriák<br />
Adott növényfaj<br />
előfordulása a<br />
cönológiai felvételek<br />
%-ában<br />
Konstancia (állandóság, jele: K)<br />
Azt fejezi ki, hogy az adott növényfaj a<br />
társulás különböző állományaiból készült<br />
cönológiai felvételek hány százalékában<br />
fordul elő.<br />
A növényeket állandóságuk szerint öt<br />
konstancia-osztályba soroljuk az alábbiak<br />
szerint:<br />
Fajtípusok<br />
K I: 1–20% akcidens fajok<br />
K II: 21–40%<br />
szubakcesszórikus<br />
fajok<br />
K III: 41–60% akcesszórikus fajok<br />
K IV: 61–80% szubkonstans fajok<br />
K V: 81–100% konstans fajok<br />
1<br />
2<br />
4<br />
5<br />
6<br />
7<br />
8<br />
9<br />
10<br />
Fajnév<br />
(Latin név)<br />
Erdei fenyő<br />
( Pinus sylvestris)<br />
Kocsánytalan tölgy<br />
(Gluercus petraea)<br />
Közönséges Gyertyán<br />
(Carpinus betulus)<br />
Virágos kőris<br />
(Fraxinus ornus)<br />
Közönséges nyír<br />
(Betula pendula)<br />
Mezei juhar<br />
(Acer campestre)<br />
Kökény<br />
(Prunus spinosa)<br />
Fehér akác<br />
(Robinia pseudoacacia)<br />
Egybibés galagonya<br />
(Crataegus monogyna)<br />
Flóraelem<br />
Cönológiai<br />
fajcsoport<br />
Életforma<br />
Növénytársulások<br />
szintetikus bélyegei<br />
A-D/S T W R N Z TV érték<br />
euá Erdei fenyves Ph 2-3 3 4 2 2 1 K, G<br />
eu<br />
KÖeu<br />
Mezofiltölgyesek<br />
Gyertyánelegyes<br />
erdő<br />
Ph 2 5 6 0 2-3 2 E<br />
Ph 1-2 5 5 3 2-4 5 GY<br />
Dkeu Száraz tölgyes Ph 1 6 2 5 2 3 E<br />
euá<br />
Savanyú<br />
tölgyeserdő<br />
Ph + 3 4 2 2 3 E<br />
eu Erdő Ph + 5 4 4 2 2 K<br />
Deuá<br />
n-am<br />
Száraz<br />
bokorerdő,<br />
töviskesek<br />
Ültetett erdei fa,<br />
kivadult<br />
Ph + 5 3 3 2-3 4 TZ<br />
Ph 1 5 3 4 3-4 5<br />
G,<br />
GY<br />
euá Tölgyesek Ph + 5 4 3 2 4 K<br />
A Fenyőfői Ősfenyves Természetvédelmi Területen a<br />
vizsgált társulás különböző állományaiból készítettünk<br />
cönológiai felvételeket, így a mintaterületeken felmért<br />
növényfajok konstancia osztályait határoztuk meg.<br />
A fentiekben ismertetett szempontok szerint elkészített<br />
növénytársulás-tani tabellánk adatai szolgáltak alapul a<br />
Fenyőfői Ősfenyves Természetvédelmi Területen található<br />
erdei fenyő állomány társulás-szerkezeti vizsgálatához.<br />
Flóraelem Fajszám %<br />
DKeu 1 11,40%<br />
euá 3 47,88%<br />
n-am 1 11,40%<br />
KÖeu 1 22,80%<br />
Deuá 1 1,14%<br />
eu 2 34,14%<br />
Összesen 11 100<br />
A diagramból látszik (I.<br />
diagram), hogy a<br />
területen főként az<br />
eurázsiai, illetve európai<br />
fajok dominálnak, de<br />
jelen vannak a középeurópai,délkeleteurópai,<br />
és amerikai<br />
fajok is<br />
34,14%<br />
1,14%<br />
22,80%<br />
Flóraelem<br />
11,40%<br />
11,40%<br />
47,88%<br />
2011.01.01.<br />
DKeu<br />
euá<br />
n-am<br />
KÖeu<br />
Deuá<br />
eu<br />
Az ábrán jelölt „szárazabb” és<br />
„nedvesebb” növényzeti típus<br />
egyetlen kocsánytalantölgyes<br />
erdőrészlet numerikus<br />
klasszifikációval elkülönített két<br />
foltját jelöli.<br />
Az osztályozás alapjául az összes (148) előforduló lágy szárú növényfaj 12,5×12,5 m-es<br />
kvadrátokban gyűjtött prezencia/abszencia adatai szolgáltak. A W-értékek típusonkénti<br />
gyakoriságeloszlásának kiszámításához 60–60 db véletlenszerűen kihelyezett, 1 m<br />
sugarú körben regisztrált prezencia/abszencia adat szolgáltatott alapot. Így az y<br />
tengelyen az adott típusban regisztrált összes fajelőfordulás százalékában ábrázolható<br />
az egyes W-érték-kategóriába sorolható fajok relatív fontossága<br />
60
Elsősorban az erdőtipológia gyakorlati felhasználói számára<br />
dolgozták ki a ökológiai fajcsoportokat (ökocsoport).<br />
E csoportok kialakításához az érintett növényfajoknak a<br />
termőhelyi tényezőkre adott hasonló válasza szolgáltat alapot,<br />
nevüket a csoport egy jellemző fajáról kapták (pl. Melica<br />
uniflora csoport). A hazánkban mintegy 640 erdei növényfajra<br />
kidolgozott rendszer (Csapody et al., 1963, Babos et al., 1966)<br />
47 ökocsoportba sorolja a fajokat.<br />
Növénytársulástani<br />
gyakorlatok<br />
/ Fátlan növénytársulások<br />
ismerete<br />
NYME EMK Növénytani Tanszék<br />
2008/2009. tanév, II. szemeszter<br />
Borhidi A. – Sánta A. (szerk.) (1999): Vörös Könyv<br />
Magyarország növénytársulásairól I-II. – A KöM TVH<br />
tanulmánykötetei VI., Budapest.<br />
Soó R. (1964-1980): A magyar flóra és vegetáció<br />
rendszertani-növényföldrajzi kézikönyve I-VI. –<br />
Akadémiai Kiadó, Budapest.<br />
Fekete G. és munkatársai (szerk.) (1997): Magyarországi<br />
élőhelyek. Nemzeti Biodiverzitás-monitorozó<br />
Rendszer. – Természettudományi Múzeum, Budapest.<br />
Kun A. – Molnár Zs. (szerk.) (1999): Élőhelytérképezés.<br />
Nemzeti Biodiverzitás-monitorozó<br />
Rendszer. – Scientia Kiadó, Budapest.<br />
ELŐADÁS ÉS<br />
KÉPANYAGÁNAK FORRÁSAI<br />
• Hortobágyi Tibor és Simon Tibor (szerk.):<br />
Növényföldrajz, társulástan és ökológia.<br />
Tankönyvkiadó, Budapest, 1981<br />
• David Attenborough: Az élővilág<br />
enciklopédiája. GeoHolding Rt. Budapest<br />
1994.<br />
Irodalom:<br />
Mátyás Cs. (szerk.) (1996): Erdészeti ökológia. – Mezőgazda<br />
Kiadó, Budapest.<br />
Ajánlott fejezetek: 48-118. oldal, 134-153. oldal<br />
Hortobágy T. – Simon T. (szerk.) (1981): Növényföldrajz,<br />
társulástan és ökológia. – Tankönyv-kiadó, Budapest.<br />
Ajánlott fejezetek: 117-263. oldal.<br />
Borhidi A. (2003): Magyarország növénytársulásai. –<br />
Akadémiai Kiadó, Budapest.<br />
Ajánlott fejezetek: 19-52. oldal.<br />
Társulás fogalma:<br />
Társulás = egy adott helyen, egy adott időpontban<br />
együtt létező populációk közössége<br />
Társuláskoncepciók:<br />
különbözőképpen értelmezik a társulások szervezettségét<br />
2011.01.01.<br />
61
Milyen elvek alapján osztályozhatók a<br />
társulások?<br />
• Fajösszetétel, és annak hasonlóságai/különbségei<br />
• Állományszerkezet (magasság, borítás, szintezettség)<br />
• Termőhelyi háttér<br />
• Vegetációtörténet, kialakulás<br />
Fontos társulástani fogalmak<br />
A reális növénytársulásoknál<br />
- a határok elmosódhatnak,<br />
- a fajkészlet átmeneti jellegű lehet,<br />
- az emberi hatások nagyban átalakíthatják a természetszerű<br />
állapotot<br />
Társulások elnevezése<br />
• jellemző növényfajok alapján, azok tudományos (latin)<br />
nevéből képezve<br />
• -etum végződés (pl. Quercetum pubescentis)<br />
• két részből álló társulásnév esete (pl. Cotino-Quercetum<br />
pubescentis)<br />
Fontos társulástani fogalmak<br />
Növényzet (növénytakaró, vegetáció)<br />
Az ideális növénytársulás olyan növényközösség, amely<br />
- térben és időben ismétlődik,<br />
- fajkészlete hasonló,<br />
- meghatározott termőhelyi körülmények között alakul ki,<br />
- a szomszédos társulásoktól elhatárolható<br />
-és e társulások rendszerezhetők<br />
Társulások rendszere<br />
• Alapjaiban hasonló a taxonómiai rendszerhez<br />
(„szüntaxonómiai rendszer”)<br />
• Hierarchikus felépítésű<br />
• Kötelező végződések a nevek végén<br />
• Alapegység: társulás (asszociáció) (hasonlóan a<br />
taxonómiához, ahol az alapegység a faj)<br />
Társulás felett:<br />
• Társuláscsoport (-ion végződés, pl. Orno-Cotinion)<br />
• Társulássorozat (-etalia végződés, pl. Orno-Cotinentalia)<br />
• Társulásosztály (-etea végződés, pl. Quercetea pubescentipetraeae)<br />
• Társulásdivízió (-ea végződés, pl. Querco-Fagea)<br />
2011.01.01.<br />
62
Társulás alatt:<br />
• Altársulás (szubasszociáció) (-etosum végződés)<br />
• Fáciesz<br />
• Szinúzium<br />
• Konszociáció<br />
• Geográfiai variánsok<br />
A társulások szerkezetének leírása,<br />
tanulmányozása, elemzése<br />
Analitikus bélyegek: a felvételezéskor a terepen<br />
becsült értékek (egyszerű fajlista, borítás értékek,<br />
stb.)<br />
Szintetikus bélyegek: a felvételekből a belső<br />
rendezés - rendszerezés során megállapított<br />
jellemzők (pl. konstancia)<br />
Fontos társulástani fogalmak<br />
Aszpektus – a társulások „képe”, megjelenése egy adott<br />
vegetációs periódusban<br />
A társulások fluktuációja (hullámzása) – a társulások jellemző<br />
fajainak arány-változásai (általában több év viszonylatában)<br />
Diagnosztikus <strong>fajkombináció</strong><br />
Társulások leírása:<br />
Elemei:<br />
• Domináns fajok<br />
• Karakterfajok<br />
(abszolút karakterfajok)<br />
(regionális vagy lokális karakterfajok)<br />
• Differenciális fajok<br />
(ökológiai differenciális fajok)<br />
(földrajzi differenciális fajok)<br />
• Állandó fajok<br />
A társulások szerkezete:<br />
- vertikális struktúra (szintezettség)<br />
- horizontális struktúra (mozaikosság)<br />
Fontos társulástani fogalmak<br />
Szukcesszió – a társulások fejlődése, átalakulása egymásba<br />
Pionír (kezdő, úttörő) társulások<br />
Átmeneti társulások<br />
Klimax (záró) társulások<br />
(valódi klimax, szubklimax, paraklimax állapotok)<br />
2011.01.01.<br />
63
Jellemző szukcessziós (társulásfejlődési) sorok:<br />
tavi zonáció: nyílt víz – hínaras – gyékényes – nádas –<br />
magassásos – lápi fás társulások<br />
folyóparti zonáció: pionír lágyszárú növényzet – bokorfüzes<br />
– puhafás ligeterdő – keményfás ligeterdő – síkvidéki<br />
gyertyános-kocsányos tölgyes<br />
sztyepréti zonáció: nyílt sziklafelszín – sziklahasadéknövényzet<br />
– sziklagyepek – sztyeprétek – bokorerdők –<br />
zárt molyhos tölgyesek<br />
A társulások kialakulását meghatározó legfontosabb tényezők<br />
- klíma (klímazonális és klímaregionális társulások,<br />
extraregionális társulások)<br />
- talaj, domborzat, hidrológiai viszonyok (edafikus v. azonális<br />
társulások)<br />
- vegetációtagozódás (klímaövek – növényzeti övek)<br />
2011.01.01.<br />
64
Jellemzések a fajösszetétel alapján<br />
• Mintavételek<br />
• Minimi-area fogalma<br />
• Fajlisták<br />
• A fajok tömegviszonyait érzékeltető mutatók:<br />
Abundancia (egyedszám)<br />
Denzitás (sűrűség)<br />
Dominancia (borítás, záródás)<br />
• Állandóság (konstancia)<br />
Hol készítsünk társulásfelvételt?<br />
ahol éppen kíváncsiak vagyunk rá<br />
vagy<br />
ahol tipikus, jellemző állományt vélünk felfedezni<br />
ügyeljünk arra, hogy egyértelműen más élőhelyek ne<br />
kerüljenek be a felvételbe!<br />
A terepi társulásfelvételezés lehetőségei<br />
Alapvetően két célja lehet:<br />
• egy társulás meghatározása, azonosítása<br />
• egy már azonosított társulás jellemzése<br />
• (komolyabb társulástani, ökológiai, termőhelyi<br />
összefüggések keresése)<br />
Társulások terepi felvételezése<br />
(„cönológiai felvétel készítése”)<br />
• A mintaterület nagysága:<br />
erdőkben: 20 x 20 - 40 x 40 m<br />
cserjésekben: 5 x 5 - 10 x 10 m<br />
gyepekben: 1 x 1 - 5 x 5 m<br />
de: minden esetben az igényekhez alkalmazkodni kell!<br />
A társulásfelvételezés részei: a mintaterület jellemzése A társulásfelvételezés részei: a fajösszetétel jellemzése I.<br />
Felvételek sorszáma 1 2 3 4<br />
1. Felvétel mérete (m 2 ) 400 400 400 400<br />
2. Tszf. magasság (m) 160 165 175 185<br />
3. Lejtfok (º) 5-7 3-4 3-4 5<br />
4. Kitettség ÉNy ÉNy ÉNy Ny<br />
5. A1 magasság-terjedelem (m) 20-23 20-25 17-25 18-21<br />
6. A1 átlagmagasság (m) 22 23 22 20<br />
7. A1 átmérő-terjedelem (cm) 25-40 20-40 20-40 25-35<br />
8. A1 átlagátmérő (cm) 35 30 30 30<br />
9. A1záródás (%) 85 80 85 75<br />
10. A2 magasság-terjedelem (m) 7-12 7 8-12 8-12<br />
11. A2 átlagmagasság (m) 10 7 10 10<br />
12. A2 átmérő-terjedelem (cm) 5-10 3 5 5<br />
13. A2 átlagátmérő (cm) 10 3 5 5<br />
14. A2 záródás (%) 15 2 3 10<br />
15. B magasság-terjedelem (m) 0,5-6 0,5-5 0,5-7 0,5-6<br />
16. B átlagmagasság (m) 5 3 5 5<br />
17. B záródás (%) 90 80 65 50<br />
18. C borítás (%) 50 40 30 40<br />
A1 – felső lombszint<br />
A2 – alsó lombszint<br />
B – cserjeszint<br />
C – gyepszint<br />
D – mohaszint<br />
A fajok tömegességének, számarányának becslése<br />
Alapfogalmak:<br />
•Borítás (gyepszint, mohaszint)<br />
•Záródás (cserje- és lombszintek)<br />
Mérési lehetőség:<br />
•A borítás vagy záródás százalékos megadása<br />
•Úgynevezett “A-D” érték meghatározása (A-D =<br />
abundancia – dominancia)<br />
Az értékeket szintenként becsüljük<br />
A becslés szintenként abszolút értékben adjuk meg (nem<br />
relatív értékben)<br />
2011.01.01.<br />
65
A-D értékek meghatározása Sorszám 1 2 3 4 5 K A-D<br />
A1<br />
Quercus cerris 4 4 4 4-5 3 V 3-5<br />
Quercus petraea s. l. 3 2-3 2 2 3 V 2-3<br />
Becsült A-D érték Borítás / záródás (%)<br />
5 75 – 100<br />
4 50 – 75<br />
3 25 – 50<br />
2 5 – 25<br />
1 1 –5<br />
+ 1 alatt<br />
r szinte 0<br />
Hány felvételre van szükség egy társulás jellemzéséhez?<br />
•Lokális jellemzésekben legkevesebb 5<br />
•Regionális vagy országos összevetésben 10 - 1000<br />
A társulásfelvételezés összekapcsolása más jellemzőkkel II.<br />
Ökológiai jelzőszámok<br />
Természetességi jelzőszámok<br />
Életformák<br />
Flóraelemek<br />
……………….<br />
Csoportrészesedés (%)<br />
A társulásfelvételezés részei: a fajösszetétel jellemzése II.<br />
B<br />
Juniperus communis . . . + . I +<br />
Prunus spinosa . . + . . I +<br />
Quercus cerris . . . 1 . I 1<br />
Rosa gallica . . . + . I +<br />
Tilia cordata (cult.) 2 1 2 . . III 1-2<br />
Tilia platyphyllos (cult.) . . . 2 . I 2<br />
C<br />
Acer platanoides (juv.) . + . . . I +<br />
Acer pseudoplatanus (juv.) . . . + . I +<br />
Ajuga reptans + + + + + V +<br />
Alliaria petiolata . . . . + I +<br />
Avenella flexuosa<br />
2-<br />
3<br />
3 3 4 2<br />
V 2-4<br />
Betonica officinalis . . . . + I +<br />
Brachypodium pinnatum . . . . 1 I 1<br />
Brachypodium sylvaticum + . + . . II +<br />
Calamagrostis epigeios + . . . . I +<br />
A társulásfelvételezés összekapcsolása más jellemzőkkel I.<br />
Csoport-részesedés:<br />
a fajok tömegességét nem veszi figyelembe a<br />
számításoknál<br />
Csoport-tömeg:<br />
a fajok tömegességét is figyelembe veszi a számításoknál<br />
Társulások összehasonlítása ökológiai mutatószámok alapján<br />
50<br />
40<br />
40<br />
36<br />
33<br />
31 30<br />
31<br />
30<br />
27 27<br />
27<br />
25 25<br />
20<br />
19<br />
14<br />
23<br />
21<br />
13<br />
21<br />
17<br />
16<br />
23<br />
17<br />
11<br />
14<br />
15<br />
20<br />
12<br />
20 20<br />
12<br />
21<br />
16<br />
12<br />
13<br />
19<br />
12<br />
10<br />
0<br />
10<br />
7<br />
5<br />
2 2 2<br />
6<br />
4<br />
0<br />
2<br />
8<br />
4<br />
2<br />
4 4<br />
3<br />
1<br />
8<br />
4 4<br />
8<br />
5 5 5<br />
9<br />
5<br />
3<br />
9<br />
3<br />
9<br />
6<br />
4<br />
9<br />
4<br />
acT acTJ tipCST füvMOT somMOT somCS fszGYT üGYT vaGYT<br />
2011.01.01.<br />
1<br />
2<br />
3<br />
4<br />
5<br />
6<br />
7<br />
8<br />
9<br />
66
Termőhely és társulások összefüggései<br />
Társulások és éghajlat kapcsolata:<br />
• Zonalitás<br />
• Regionalitás<br />
• Makroklíma<br />
• Mezoklíma<br />
• Mikroklíma<br />
• Edafikus társulások<br />
– Víztöbblet vagy vízhiány<br />
• Klímaregionális társulások<br />
• Extraregionális társulások<br />
• Edafikus társulások<br />
– Alapkőzet és a talaj tulajdonságai<br />
2011.01.01.<br />
67
• Edafikus társulások<br />
– Domborzat (lejtfok, kitettség)<br />
• Vízgazdálkodási fokok:<br />
szélsőségesen száraz ….. - üde …… - vizes<br />
• Erdőtípusok:<br />
meghatározott termőhelyi körülmények<br />
nagyjából azonos növényzet<br />
nagyjából azonos erdőgazdálkodási lehetőségek<br />
• Lejtfok<br />
• Kitettség<br />
Társulások és domborzat kapcsolata<br />
Társulások és vízellátottságuk<br />
• Hidrológiai viszonyok<br />
• Vízgazdálkodási fok<br />
Társulások és alapkőzet, talaj kapcsolata<br />
• Alapkőzet és talaj kémhatása<br />
• Alapkőzet és talaj szerkezete<br />
• A talaj szövete (kötöttsége)<br />
• Különleges talajok<br />
Társulások és emberi hatások kapcsolata<br />
• Az emberi hatások „eredménye”<br />
megszüntető<br />
termőhelyet átalakító<br />
növényzetet átalakító<br />
2011.01.01.<br />
68
• A kialakult szituáció<br />
irreverzibilis<br />
visszafordítható / visszaforduló<br />
• A visszaalakulás sebessége<br />
gyors (évek, néhány évtized)<br />
lassú (évszázadok)<br />
Konkrét beavatkozások<br />
Vízrendezések<br />
Fajcserék, idegenhonos fajok<br />
Erdőfelújítások (mód, terület)<br />
Fahasználatok<br />
Más használati formák (legeltetés, égetés,<br />
parlagoltatás)<br />
Emberi hatásra létrejött értékes élőhelyek<br />
Különleges felvételezési módszerek<br />
Transzekt<br />
• térben/időben változó termőhely vagy<br />
növénytársulás felvételezésére<br />
Rácshálós térképezés<br />
• mozaikkomplexek elemzésére<br />
• társulások szerkezetének vizsgálatára<br />
• A növényzet átalakulása<br />
szerkezeti (vertikális, horizontális)<br />
fajkészletbeli<br />
szukcessziós fázisokat megszüntető<br />
Társulások természetessége - átalakítottsága<br />
• Természetes vegetáció<br />
• Potenciális vegetáció<br />
• Aktuális vegetáció<br />
Transzekt-felvételezés - példa<br />
Borítás (%)<br />
100<br />
90<br />
80<br />
70<br />
60<br />
50<br />
40<br />
30<br />
20<br />
10<br />
A Molinia coerulea agg. gyakoriságának alakulása<br />
0<br />
1 3 5 7 9 11 13 15 17 19 21 23 25 27 29 31 33 35 37 39 41 43 45 47 49 51 53 55 57 59 61 63 65 67 69<br />
Felvételi négyzet száma<br />
2011.01.01.<br />
1988<br />
1996<br />
1998<br />
69
Transzekt-felvételezés - példa<br />
Borítás (%)<br />
140<br />
120<br />
100<br />
80<br />
60<br />
40<br />
20<br />
-20<br />
Magaskórós fajok gyakoriságának alakulása<br />
0<br />
1 3 5 7 9 11 13 15 17 19 21 23 25 27 29 31 33 35 37 39 41 43 45 47 49 51 53 55 57 59 61 63 65 67 69<br />
Vegetációtérképezés<br />
• Fogalommagyarázat<br />
Felvételi négyzet száma<br />
• A térképezés célja és a térképező lehetőségei<br />
határozzák meg a módszert és a felvételezés<br />
eszközeit<br />
• A vegetációtérképezés „előnyei”<br />
• A vegetációtérképezés „hátrányai”<br />
• Lépték: méretarányok<br />
1: 10.000.000 --- 1: 1.000<br />
Irodalom:<br />
Mátyás Cs. (szerk.) (1996): Erdészeti ökológia. – Mezőgazda<br />
Kiadó, Budapest.<br />
Ajánlott fejezetek: 48-118. oldal, 134-153. oldal<br />
Hortobágy T. – Simon T. (szerk.) (1981): Növényföldrajz,<br />
társulástan és ökológia. – Tankönyv-kiadó, Budapest.<br />
Ajánlott fejezetek: 117-263. oldal.<br />
Borhidi A. (2003): Magyarország növénytársulásai. –<br />
Akadémiai Kiadó, Budapest.<br />
Ajánlott fejezetek: 19-52. oldal.<br />
1988<br />
1996<br />
1998<br />
Mozaikkomplexek elemzése - példa<br />
• Alkalmazott alaptérképek<br />
• A térképezés kategóriarendszere<br />
• Segédanyagok (térképek, légifényképek,<br />
műholdas fényképek, térinformatika)<br />
• Régi térképek felhasználása - több időpontban<br />
ugyanazon terület vizsgálata<br />
Borhidi A. – Sánta A. (szerk.) (1999): Vörös Könyv<br />
Magyarország növénytársulásairól I-II. – A KöM TVH<br />
tanulmánykötetei VI., Budapest.<br />
Soó R. (1964-1980): A magyar flóra és vegetáció<br />
rendszertani-növényföldrajzi kézikönyve I-VI. –<br />
Akadémiai Kiadó, Budapest.<br />
Fekete G. és munkatársai (szerk.) (1997): Magyarországi<br />
élőhelyek. Nemzeti Biodiverzitás-monitorozó<br />
Rendszer. – Természettudományi Múzeum, Budapest.<br />
Kun A. – Molnár Zs. (szerk.) (1999): Élőhelytérképezés.<br />
Nemzeti Biodiverzitás-monitorozó<br />
Rendszer. – Scientia Kiadó, Budapest.<br />
2011.01.01.<br />
70
Társulástan története<br />
• Formációk felismerése – 19. század eleje<br />
• Régiók növényzeti különbségeinek felismerése – 19.<br />
század közepe/vége<br />
• Szigorúan vett növénytársulástan kezdetei – 20. század<br />
eleje<br />
• “Növénytársulástani irányzatok” – különböző iskolák<br />
• Tipológiai iskolák<br />
Fontos társulástani fogalmak<br />
A reális növénytársulásoknál<br />
- a határok elmosódhatnak,<br />
- a fajkészlet átmeneti jellegű lehet,<br />
- az emberi hatások nagyban átalakíthatják a természetszerű<br />
állapotot<br />
Koncepciók ütköztetése<br />
• Biológiai kapcsolatok szerepe – abiotikus környezet szerepe<br />
• Léteznek-e egyáltalán szervezett növénytársulások?<br />
• Elválaszthatók-e a társulások éles határokkal?<br />
• Jellemezhetők-e a társulások fajösszetételük alapján?<br />
Fontos társulástani fogalmak<br />
Növényzet (növénytakaró, vegetáció)<br />
Az ideális növénytársulás olyan növényközösség, amely<br />
- térben és időben ismétlődik,<br />
- fajkészlete hasonló,<br />
- meghatározott termőhelyi körülmények között alakul ki,<br />
- a szomszédos társulásoktól elhatárolható<br />
“Szuperorganizmus koncepció”<br />
Fontosabb képviselői:<br />
•Clements<br />
•Zürich-Montpellier társulástani iskola<br />
•Braun-Blanquet<br />
•Soó<br />
•Borhidi<br />
“Individualisztikus koncepció”<br />
Fontosabb képviselői:<br />
•Gleason<br />
Társulások elnevezése<br />
• jellemző növényfajok alapján, azok tudományos (latin)<br />
nevéből képezve<br />
• -etum végződés (pl. Quercetum pubescentis)<br />
• két részből álló társulásnév esete (pl. Cotino-Quercetum<br />
pubescentis)<br />
2011.01.01.<br />
71
Társulás felett:<br />
• Társuláscsoport (-ion végződés, pl. Orno-Cotinion)<br />
• Társulássorozat (-etalia végződés, pl. Orno-Cotinentalia)<br />
• Társulásosztály (-etea végződés, pl. Quercetea pubescentipetraeae)<br />
• Társulásdivízió (-ea végződés, pl. Querco-Fagea)<br />
Társulás alatt:<br />
• Altársulás (szubasszociáció) (-etosum végződés)<br />
• Fáciesz<br />
• Szinúzium<br />
• Konszociáció<br />
• Geográfiai variánsok<br />
Társulások terepi felvételezése<br />
(„cönológiai felvétel készítése”)<br />
• A mintaterület nagysága:<br />
erdőkben: 20 x 20 - 40 x 40 m<br />
cserjésekben: 5 x 5 - 10 x 10 m<br />
gyepekben: 1 x 1 - 5 x 5 m<br />
de: minden esetben az igényekhez alkalmazkodni kell!<br />
Társulás felett:<br />
• Társuláscsoport (-ion végződés, pl. Orno-Cotinion)<br />
• Társulássorozat (-etalia végződés, pl. Orno-Cotinentalia)<br />
• Társulásosztály (-etea végződés, pl. Quercetea pubescentipetraeae)<br />
• Társulásdivízió (-ea végződés, pl. Querco-Fagea)<br />
Diagnosztikus <strong>fajkombináció</strong><br />
Társulások leírása:<br />
Elemei:<br />
• Domináns fajok<br />
• Karakterfajok<br />
(abszolút karakterfajok)<br />
(regionális vagy lokális karakterfajok)<br />
• Differenciális fajok<br />
(ökológiai differenciális fajok)<br />
(földrajzi differenciális fajok)<br />
• Állandó fajok<br />
A társulásfelvételezés részei: a fajösszetétel jellemzése I.<br />
A fajok tömegességének, számarányának becslése<br />
Alapfogalmak:<br />
•Borítás (gyepszint, mohaszint)<br />
•Záródás (cserje- és lombszintek)<br />
Mérési lehetőség:<br />
•A borítás vagy záródás százalékos megadása<br />
•Úgynevezett “A-D” érték meghatározása (A-D = abundancia –<br />
dominancia)<br />
Az értékeket szintenként becsüljük<br />
A becslés szintenként abszolút értékben adjuk meg (nem relatív<br />
értékben)<br />
2011.01.01.<br />
72
A-D értékek meghatározása A társulásfelvételek feldolgozása<br />
Becsült A-D érték Borítás / záródás (%)<br />
A társulások szerkezete:<br />
5 75 – 100<br />
4 50 – 75<br />
3 25 – 50<br />
2 5 – 25<br />
1 1 –5<br />
+ 1 alatt<br />
r szinte 0<br />
- vertikális struktúra (szintezettség)<br />
- horizontális struktúra (mozaikosság)<br />
Fontos társulástani fogalmak<br />
Szukcesszió – a társulások fejlődése, átalakulása egymásba<br />
Pionír (kezdő, úttörő) társulások<br />
Átmeneti társulások<br />
Klimax (záró) társulások<br />
(valódi klimax, szubklimax, paraklimax állapotok)<br />
•„Egy felvétel nem felvétel” – minimum 5<br />
•Szükséges mintaanyag összegyűjtése<br />
(saját vagy másoktól átvett)<br />
•A felvételeket rendezni kell<br />
•A következtetéseket (társulások<br />
jellemzését, leírását, összehasonlítását) a<br />
felvételek sok szempontú elemzésével,<br />
vizsgálatával kell megtenni<br />
Fontos társulástani fogalmak<br />
Aszpektus – a társulások „képe”, megjelenése egy adott<br />
vegetációs periódusban<br />
A társulások fluktuációja (hullámzása) – a társulások jellemző<br />
fajainak arány-változásai (általában több év viszonylatában)<br />
Jellemző szukcessziós (társulásfejlődési) sorok:<br />
tavi zonáció: nyílt víz – hínaras – gyékényes – nádas –<br />
magassásos – lápi fás társulások<br />
folyóparti zonáció: pionír lágyszárú növényzet – bokorfüzes –<br />
puhafás ligeterdő – keményfás ligeterdő – síkvidéki<br />
gyertyános-kocsányos tölgyes<br />
sztyepréti zonáció: nyílt sziklafelszín – sziklahasadéknövényzet<br />
– sziklagyepek – sztyeprétek – bokorerdők – zárt<br />
molyhos tölgyesek<br />
2011.01.01.<br />
73
A társulások kialakulását meghatározó legfontosabb tényezők<br />
- klíma (klímazonális és klímaregionális társulások,<br />
extraregionális társulások)<br />
- talaj, domborzat, hidrológiai viszonyok (edafikus v. azonális<br />
társulások)<br />
- vegetációtagozódás (klímaövek – növényzeti övek)<br />
legszárazabb<br />
gyeptársulások<br />
A gyeptársulások helye a magyarországi<br />
vegetációban<br />
természetes gyepek<br />
üde<br />
gyeptársulások<br />
antropogén eredetű<br />
gyepek<br />
„támogatott”<br />
gyeptársulások<br />
2011.01.01.<br />
legnedvesebb<br />
gyeptársulások<br />
74
Biogeográfia<br />
TERMÉSZETVÉDELMI MÉRNÖKI BSc<br />
2011.01.01.<br />
75