Langó Péter 106 HonfoglaláskorVolga Bulgarian imitative coinage of Al-Amir Yaltawar ('Barman') and Mikail b. Jafar. InCommentationes de Nummis Saecolorum IX-XI. 6 (1990), 275-282.; Polgár Szabolcs: Útvonalak aVolga-vidék és a Kárpát-medence között a 10. <strong>sz</strong>ázadban - Routes between the Volga-Kama regionand the Carpathian basin in the 10thcentury. In Orientalista Nap 2000. Szerk.: Birtalan Ágnes - YamajiMasanori. Budapest, 2001, 159-173.; Uő: A Volga-vidékről a Kárpát-medencéig vezető utak említéseegy mu<strong>sz</strong>lim forrásban és a magyar fejedelmi <strong>sz</strong>ékhely a 10. <strong>sz</strong>ázad első évtizedeiben. In Központokés falvak a honfoglalás és Árpád-kori Magyaror<strong>sz</strong>ágon. Szerk.: Kissné Cseh Julianna. Tatabánya,2002, 217-232.; Kovács Lá<strong>sz</strong>ló: Mu<strong>sz</strong>lim pénzek a X. <strong>sz</strong>ázadi Kárpát-medencében. Csoda<strong>sz</strong>arvas 1(2005), 35-96.; Balogh Lá<strong>sz</strong>ló: É<strong>sz</strong>revételek Al-Istahri kelet-európai távolságadataihoz. In Abhivadana.Tanulmányok a hatvanéves Wojtilla Gyula ti<strong>sz</strong>teletére. Szerk.: Felföldi Szabolcs. Szeged, 2005, 19-3<strong>1.</strong>125 Lá<strong>sz</strong>ló (1942), 87-88.126 A. P. Mocja - A. Ch. Chalikov: Bulgar — Kiev. Puti — svjazi - sud'by. Kiev, 1997; Ahmed Nazmi:Commercial Relations between Arabs and Slavs (9th-11th centuries). War<strong>sz</strong>awa, 1998; Bollók Ádám:„Inter barbaras et nimiae feritatis gentes". Az Annales Bertiniani 839. évi rhos követsége és a magyarok.Századok 138 (2004), 349-380.127 A. Ch. Chalikov: Kijevskij import IX-XIII. vv. v Bulgarii. In Mocja - Chalikov (1997). 74-87.; Nazmi(i. m.); Noonan (2001); Ekaterina Goldina: Scandinavia and the Kama region: contacts in the secondhalf of he I millennium AD. In Art and archaeological investigation of the woodland of East Europe.Ed.: G. I. Shapran. Izhevsk, 2003, 61-70.; Kovács (2005).128 Fodor (1994), 51-52.; V. P. Denisov - S. N. Korenjuk: Rekonstrukcija kostjuma po materialamRo'destvenskogo i Ogurdinskogo mogil'nikov X-XI vekov. In Archeologija i ehtnografija SrednegoPriuralja I. Berzenik, 2001, 122-137.129 Al-Muqaddasi megjegyzése alapján úgy tűnik, e területen <strong>sz</strong>erezték be a 10. <strong>sz</strong>ázadban a mu<strong>sz</strong>limok avadá<strong>sz</strong>madaraik egy ré<strong>sz</strong>ét. Vö. Nazmi (i. m.), 30., 209.; Noonan (2001), 196.130 A jelenet már megtalálható a surcea-i <strong>1.</strong> <strong>sz</strong>ázadi római ezüst phalerán is. Vö. IDaci. Firenze, 1997,343.131 Az iráni hagyományban lásd Ritsushi Takeuchi: The Parthian Shot in Hunting Scenes. Silk Road. Artand Archaeology 10 (2004), 29-49.; A. David H. Bivar: The Royal Hunter and the Hunter God:Esoteric Mithraism under the Sasanians? Res Orientales 1 (1995), 31-38.; További <strong>sz</strong>akirodalommal:Bálint (2004), 150-169. A Káma-mente hagyományaira: Smirnov (1964); Krylasova (2001). A vadá<strong>sz</strong>ate formájának elterjedésére vonatkozólag az i<strong>sz</strong>lám területekre még lásd U. Beyerbach: Solymá<strong>sz</strong>atNyugat-Paki<strong>sz</strong>tánban. In Solymá<strong>sz</strong>évkönyv, 1994-1995, 27-34.; Bogyai Frigyes - Diczházy Dénes -Stolz Károly: Más népek solymá<strong>sz</strong>ai. <strong>1.</strong> Maghreb. 2. Nyugat-Paki<strong>sz</strong>tán. In Solymá<strong>sz</strong>évkönyv, 1994-1995, 20-34. A kaukázusi elterjedésére lásd Bogyai Frigyes: Más népek solymá<strong>sz</strong>ata. 3. A grúzsolymá<strong>sz</strong>at. Magyar Solymá<strong>sz</strong>, 1996, 49-50.; G. Csogovadze: Solymá<strong>sz</strong>at Grúziában. Uo. 50-5<strong>1.</strong> Atörök népek hasonló vadá<strong>sz</strong><strong>sz</strong>okásaira lásd Sági O<strong>sz</strong>kár: A solymá<strong>sz</strong>at őshazája. In Solymá<strong>sz</strong>évkönyv,1994-1995, 79-84.; Torma (2001).132 Lásd például Mahmud Kasgári: Vadat űzve. In Örök kőbe vésve. A régi török népek irodalmánakkistükre a VII.-től a XV. <strong>sz</strong>ázadig. Szerk.: Kakukk Zsuzsa. Budapest, 1985, 228-229.; Ji<strong>sz</strong>ügej batursólymá<strong>sz</strong>ata: Mongolok Titkos Története, 54. §; Dzüsüp Mamay kirgiz költő Toltoy című hőskölteménye:Torma (2001), 193-196.133 Firdau<strong>sz</strong>í: Királyok könyve (Sáhnáme). Fordította: Devecseri Gábor. Budapest, 1959, 292., 293-294.
Limes 107 SzemleAzo<strong>sz</strong>trópatakai vandál királysír*Az utóbbi időben megélénkült az érdeklődésa reprezentatív leletek iránt. AMagyar Nemzeti Múzeum több kiállítástis rendezett, amelyeken a <strong>sz</strong>ilágysomlyói,illetve a nagy<strong>sz</strong>entmiklósi kincseket mutattákbe. Ezekhez <strong>sz</strong>akkatalógusok is ké<strong>sz</strong>ültek,amelyekben a kor<strong>sz</strong>ak kutatói foglaltákös<strong>sz</strong>e a leletekhez kapcsolódó ismereteket.Bálint Csanád tollából pedig anagy<strong>sz</strong>entmiklósi kincset tárgyaló impozánsmonográfia <strong>sz</strong>ületett.1Prohá<strong>sz</strong>ka Péter munkája2 a Sáros megyeiO<strong>sz</strong>trópatakán talált vandál királysírleleteit mutatja be. Az előkerülési körülményekkövetkeztében a tárgyak ma kéthelyen láthatók: a bécsi KunsthistorischesMuseumban, illetve a Magyar NemzetiMúzeumban. A Bevezetésben erre is felhívjaa <strong>sz</strong>erző a figyelmet, majd rövidkutatástörténeti áttekintést ad. Ennek soránmegemlíti, hogy a leletekkel foglalkozóHampel József tanulmánya napjainkigrányomta a bélyegét a királysírról alkotottismeretekre.A könyv 13 fejezetből áll. A címekkissé hos<strong>sz</strong>úak, de értelmezhetőek. Ha végigolvassuka tartalomjegyzéket, rögtönmegállapítható, hogy a <strong>sz</strong>erző mindenproblémára kitér munkájában. A kezdőfejezet az első lelet előkerülési körülményeitrekonstruálja. Rudolf Noll katalógusaalapján világosan kiderül, hogy milyentárgyak tartoztak a lelethez. A fejezet jelentőségeaz, hogy a levéltári források alap-Prohá<strong>sz</strong>ka Péter: Az o<strong>sz</strong>trópatakai vandálkirálysír: E<strong>sz</strong>tergom, 2004, <strong>sz</strong>erzői kiadás, 144o.ján pontosabb kép alakulhat ki az olvasóbana kérdésről. A magyar hatóságokugyanis minden tudomásukra jutott kincsleletkapcsán vizsgálatot indítottak. AMagyar Királyság területén ezt a MagyarKamara folytatta le. A <strong>sz</strong>erző kutatásai soránmegtalálta az o<strong>sz</strong>trópatakai kincs előkerülésétkövető vizsgálati jegyzőkönyveket,köztük a leletekről felvett listákat. Azelső még 1790 májusában, Eperjesen ké<strong>sz</strong>ült.A többit már a bécsi Hauptmünzamt(Főpénzverő Hivatal) rögzítette. A <strong>sz</strong>övegeketaz átírásnak kö<strong>sz</strong>önhetően jól lehetnekövetni, ha ezek egymással párhuzamosanlettek volna <strong>sz</strong>erke<strong>sz</strong>tve. Az igazsághoztartozik, hogy egyes leleteket ahozzáértés hiánya következtében beolva<strong>sz</strong>tottak.A <strong>sz</strong>erző külön fejezetben próbáljameg rekonstruálni, hogy milyen tárgyaklehettek ezek. Az alapos vizsgálat következtébensikerült kizárni a korábban a leletheztartozónak hitt ezüst a<strong>sz</strong>tragalo<strong>sz</strong>fibulát(nagyméretű, több gombbal dí<strong>sz</strong>ítettruhakapcsoló tűt).A következő fejezet a második leletmegtalálását mutatja be. Bánó József birtokán1865. április 22-én egy gazdag sírleletkerült elő, a birtokos erről levélbentájékoztatta Eötvös Józsefet. A területrevégül Hen<strong>sz</strong>lmann Imre <strong>sz</strong>állt ki, aki hiábakutatott az esetleges újabb leletek iránt.Prohá<strong>sz</strong>ka érdekes adalékokat hoz azzalkapcsolatban, hogy a kincsek mennyirefogalkoztatták a sajtót. Azt sem rejti vékaalá a <strong>sz</strong>erző, hogy Bánó nehezményezteArany János kissé kétértelműen megfogalmazottlevelét. A lelet végül 1875 előttkerült be a Magyar Nemzeti Múzeumba,