Menedzsment és vállalkozásgazdaságtana folyamatok hatékonyságára, minőségére és átfutási idejére vonatkozik. A harmadik szintűköltségszámítási rendszerek működésének lényeges eleme a tevékenységalapú költségszámítás.Negyedik szintA negyedik szintű költségszámítási rendszer információi beépülnek a szervezet irányításifolyamataiba, és minden vállalati folyamattal összefüggenek. A negyedik szinten – a harmadik szintűköltségszámítási rendszerekhez hasonlóan – valamelyik széles körben elterjedt és használt tranzakciósrendszer (SAP, Oracle, Baan stb.) on-line hozzáférésű, konzisztens és valós idejű adatokat szolgáltat,melyhez az egész szervezet integráltan hozzáférhet (Hetyei, 1999). Az integrált vállalatirányítási ésügyviteli rendszerek (sokan átfogó tranzakciós rendszereknek is nevezik őket) többek közöttalkalmasak a készletek értékelésére és az eladott áruk beszerzési értékeinek követésére. Ezek azinformációk a külső érintettek igényeit szolgálják (pl. befektetők, hitelezők, szabályozó hatóságok,adóhivatal). A modern számítástechnikai alapokon nyugvó rendszerek képesek nyomon követni avállalat tevékenységeit, termékeinek, szolgáltatásainak és vevőinek költségeit. A rendszerek utóbbemlített funkciója már a belső érintettek igényeinek alapján kerül kialakításra, az ő érdekeiketszolgálja. Az integrált vállalatirányítási és ügyviteli rendszerek visszacsatolást kínálnak a folyamathatékonyságáról, amely lehetővé teszi a vállalat számára, hogy a múlt nyomon követése mellett ajövőre is koncentráljon. A szolgáltatott információk alapján nincs akadálya a nyereséges és a vevőiigényeket kielégítő szolgáltatások nyújtásának, a versenyképességhez szükséges fejlesztésekelőrejelzésének, az alkalmazottak tanulásának, a termékösszetétel optimális meghatározásának,beruházási döntések támogatásának (pl. a beruházás indoklásának), a szállítók közti hatékonyválasztásnak, a helyes árazásnak és a hatékony erőforrás elosztásnak.A negyedik szintű költségszámítási rendszerben rejlő, előzőekben ismertetett kedvező lehetőségekmiatt sokszor próbálnak áttérni anyagiakat nem kímélő módon a második szintről a negyedikre,kihagyva a harmadikat. Ez nagy előnyt jelenthetne, ám mégis gyakran a második szintűköltségszámítási rendszer alaptevékenységeit végzik, egy sokkal többre képes és sokkal többre hivatotttranzakciós rendszerrel. A második szintű rendszerek negyedik szintre történő emelése nagyongyakran valóban pontosabb adatokat eredményez, de a folyamat összetettebbé válik és aránytalanulmagas költségek árán lehet csak működtetni a költségszámítási rendszert (Kaplan-Cooper, 2001).A negyedik generáció elérése után a költségszámítási és teljesítménymérési rendszerből származóinformációk beépülnek a szervezet irányítási folyamataiba is. A költségszámítási rendszerek legújabbszintjével részletesebben a tevékenységalapú költségkalkulációs rendszerek fejlődési irányáról ésintegrációjáról szóló, következő fejezet foglalkozik. A következő fejezetek elsősorban a 2. és 3. szintmódszereit ismertetik részletesen.4.3.Tradicionális önköltség-meghatározásA költségszámítási rendszerek fejlődésének áttekintésekor is nyilvánvalóvá vált, hogy a modernvállalatok versenyképességét meghatározó egyik tényező a megfelelő időben, megfelelő módonrendelkezésre álló információ, többek között a vállalat költségeinek, költségszerkezetének ismerete. Avállalati költségszámítási rendszerek kialakításának és működtetésének egyik legfontosabb célja azüzleti döntések megalapozása, a menedzserek munkájának gyors, pontos információkkal való segítése.Ez első megközelítésben egyszerűnek tűnik, hiszen a vállalati számviteli rendszer tartalmazza aszükséges alapadatokat. Ugyanazt az elemi információt különféle döntési szituációkban különbözőmódon kell felhasználni, más-más módon kell csoportosítani, figyelembe venni vagy éppenellenkezőleg, figyelmen kívül hagyni egy adott döntés meghozatalánál. Szükség van például atermékköltség, egy osztály, üzem működési költségének, különböző teljesítmény- éshatékonyságmutatóknak, a kapacitások kiépítési, fenntartási, működtetési költségeinek, egy konkréttevékenység teljes költségének – és még hosszan sorolhatnánk – ismeretére. Ezért már a koraiidőszakban is több szempontú megközelítés jellemezte a költségek gyűjtésének és elemzésénekmódszereit. Az információk három dimenzióban is a vezetés rendelkezésére álltak (lásd 4.6. ábra), így174
Menedzsment alapokmind a termékről, mind az üzemről, mind pedig a költségnemről képet kaphatott (Kaplan-Atkinson,2003).A termékB termékAnyagAmortizációBérC termékD termék1. üzem 2. üzem általános4.6. ábra: Számviteli költséginformációkA költségek vállalat életében történő megjelenésének elsődleges formája a költségnemek szerinticsoportosítás. Ezt a csoportosítást gyakorlatilag minden vállalat alkalmazza. A költségnemek aköltségek tárgyi jelleg szerinti csoportosítása, a költségek azon egynemű fajtái, melyek a tevékenységsorán elsődlegesen ilyen formában merülnek fel. Röviden: mit vettünk a pénzből. Alapanyagot,gázolajat a gépkocsiba, gépet, villanyszámlát vagy bért fizettünk belőle, befizettük a TB járulékot, stb.Az egységes költségnemek alkalmazása lehetővé teszi az összehasonlítást, az állam, illetveintézményei felé történő adatszolgáltatást, az ellenőrzést. A számviteli törvény három költségnemetkülönböztet meg: anyagi jellegű ráfordítások, személyi jellegű ráfordítások és értékcsökkenési leírás(amortizáció). Az első két kategória viszonylag egyértelmű – ezek részletesebb felbontását aszámviteli törvény természetesen tartalmazza –, az amortizáció jelentése azonban kevésbé ismert. Azértékcsökkenési leírás azon eszközök beszerzési költségének az elszámolására szolgál, amelyektartósan, hosszabb távon szolgálják a vállalatot. A több éven át használt eszközök (gépek, épületek)beszerzési költségét, azokra az évekre kell felosztani, amelyekben ezeket az eszközöket előreláthatóanhasználni fogják. Az értékcsökkenési leírás ezen eszközök adott évben költségként elszámolt összege(Sztanó, 1991).A költségnemek szerinti csoportosítás elsősorban a felmerülés okára, s nem a felmerülés céljáravonatkozik. A felmerülés célját többnyire nem ismerjük. Még ha bizonyos körülmények között (pl.egyetlen terméket előállító vállalat) ismeretes is volna, még mindig rejtve marad a költség összegénekeredmény szempontjából értékelhető indokoltsága. Pedig ez minden gazdasági mérlegelés feltétele. Aköltségnemek minél részletesebb tagolásával növelni lehet a költségnemek információ-tartalmát, s ezegyúttal azt a célt is szolgálja, hogy a további költségmodellekbe csak teljesítményhez kötődő,indokoltan felmerülő költségek kerüljenek (Maczó, 1999). Látható, hogy a költségnem szerinticsoportosítás mélyreható gazdasági elemzést nem tesz lehetővé, de alapjául szolgál más csoportosítási,elemzési módszereknek.A költségmodellek egy része a termékek szempontjából próbálja kategorizálni, feltárni a vállalatiköltségstruktúrát. A termékekre vonatkozó modellek elsősorban azt vizsgálják, hogy a vállalat általelőállított termék/szolgáltatás egy egysége a vállalatnak mennyibe kerül, vagyis a termék ún.önköltségét igyekeznek meghatározni. Ha számba vesszük egy vállalat meghatározott időszak(jellemzően egy év, de lehet bármely más időtartam) alatti összes költségét, a dolog természeténélfogva, igen sokféle költségelemet találunk: munkabér, felhasznált anyagok, közüzemi számlák,segédanyagok, bérleti díjak, alvállalkozói díjak, szállítási, csomagolási költségek stb. Ezekbőlkiindulva kell megadni a termékek önköltségét. Azt kell meghatározni, hogy az egyesköltségelemekből mennyi jut egységnyi, leggyakrabban egy darab, termékre. Ezen az alapon aköltségek két nagy csoportot képeznek.175