ÃNKÃNTESSÃG, JÃTÃKONYSÃG, TÃRSADALMI INTEGRÃCIÃ - MEK
ÃNKÃNTESSÃG, JÃTÃKONYSÃG, TÃRSADALMI INTEGRÃCIÃ - MEK
ÃNKÃNTESSÃG, JÃTÃKONYSÃG, TÃRSADALMI INTEGRÃCIÃ - MEK
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
természetesen külön vizsgáltuk a semmilyen módon nem adományozók<br />
csoportját is.<br />
Az eredmények azt mutatják, hogy a világszemlélet és a jótékonysági magatartás<br />
között meglehetôsen szoros, bár korántsem függvényszerû a kapcsolat.<br />
A nem adományozók fele azon a véleményen van, hogy a társadalmi<br />
problémák megoldása az állam és az önkormányzatok feladata. Kevesebb<br />
mint egyötödük gondolja azt, hogy az állam nem mindenható, s így a<br />
problémák kezeléséhez az adakozásra is szükség van. A nonprofit szektor<br />
pénzadományozóinak felsô ötödénél az arányok majdnem fordítottak.<br />
Ennek a csoportnak csak egyötöde hisz abban, hogy az állam minden<br />
feladatot meg tudna oldani. Az adományozók tágabb körében ez az arány<br />
éppúgy egyharmados, mint azoké, akik a jótékonyságot is nélkülözhetetlennek<br />
tartják.<br />
Figyelemre méltó, hogy a felsô ötöd véleménye mit sem változik attól, ha<br />
lényegében ugyanezt a kérdést az adókövetkezmények figyelembevételével<br />
fogalmazzuk meg. Ezzel szemben a nem adományozók állami szerepvállalás<br />
iránti lelkesedése erôsen megcsappan, amikor a kérdésbôl világosan kiderül,<br />
hogy a társadalmi problémák állami megoldásai valójában adókból<br />
való finanszírozást jelentenek. A tágabb támogatói csoport véleménye szintén<br />
nagyot változik, s ezáltal közel kerül a felsô ötödbe tartozókéhoz.<br />
A felelôsség és a terhek elhárításának szándéka tükrözôdik abban is, hogy<br />
a nem adományozók mintegy 40 százaléka szerint az adakozás csak a gazdagoktól<br />
várható el. Még egynegyedük sem ért egyet az ellentétes állítással,<br />
mely szerint akinek egy kicsit is több jutott, annak segítenie kell másokon.<br />
E tekintetben az adományozók szûkebb és tágabb csoportjának eléggé különbözô<br />
az attitûdje. Az elôbbieknek mindössze 6, az utóbbiaknak 17 százaléka<br />
hárítaná mindenestül a gazdagokra az adományozás felelôsségét.<br />
A családok kötelezettségeit és teherbíró-képességét illetôen valamivel<br />
közelebb van egymáshoz a nem adományozók és az adományozók álláspontja.<br />
Az elôbbieknek mintegy egyötöde, az utóbbiaknak egytizede gondolja<br />
azt, hogy a jó családok képesek a gondok megoldására, nincs szükségük<br />
idegenek segítségére. A jótékonykodók mindkét csoportja 70 százalék<br />
körüli arányban érzi úgy, hogy bárki kerülhet olyan helyzetbe, amikor mások<br />
segítségére szorul. Ugyanez az arány a nem adományozóknál is 50 százalék<br />
fölötti.<br />
A saját felelôsséggel és a szolidaritás diktálta kötelezettségekkel kapcsolatos<br />
vélemények kevésbé szóródnak, mint azt a tényleges magatartás<br />
alapján várhatnánk. Az adományozóknak mintegy fele, de a nem jótékonykodóknak<br />
is közel egyharmada tekinti korlátlanul érvényesnek azt a<br />
normát, mely szerint a rászorulókon segíteni erkölcsi kötelesség. Az önhibájukból<br />
bajba kerültek megsegítését kategorikusan elutasítók aránya a<br />
nem adományozók körében egyharmados, a másik két csoportban 20 százalék<br />
körüli.<br />
127