ÃNKÃNTESSÃG, JÃTÃKONYSÃG, TÃRSADALMI INTEGRÃCIÃ - MEK
ÃNKÃNTESSÃG, JÃTÃKONYSÃG, TÃRSADALMI INTEGRÃCIÃ - MEK
ÃNKÃNTESSÃG, JÃTÃKONYSÃG, TÃRSADALMI INTEGRÃCIÃ - MEK
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
szocializációs folyamatra és az emberek társadalmi beágyazottságára vezetik<br />
vissza. Ennek az iskolának a hívei szerint a filantrópia „nem egyszerûen erkölcsi<br />
tôke és nagylelkûség kérdése, hanem sokkal inkább a társadalmi csábítások<br />
és kötelezettségek hálózatában megtestesülô kapcsolati tôkéé”<br />
(Schervish–Havens, 1997. 257. old.). Ebben a megközelítésben a jótékonysági<br />
magatartás magyarázatának az olyan tényezôk, mint a „kapcsolati kötelezettség”,<br />
az „eseményelkötelezettség” (Sen, 1999), a „valahová tartozás szükséglete”<br />
(Scitovsky, 1990), vagy a szülôi és környezeti minták (Hodgkinson és<br />
szerzôtársai, 1992) legalább annyira fontos összetevôi, mint az egyéni haszonfüggvények<br />
és az altruista megfontolások.<br />
Adományozási motiváció a hazai empirikus kutatások tükrében<br />
A fentiekben összefoglalt fejlôdési tendenciák és szakirodalmi megállapítások<br />
alapján igazolhatónak látszik az a hipotézis, amelyet bevezetôben megfogalmaztunk.<br />
A nemzetközi trendek alapján nem indokolatlan annak feltételezése,<br />
hogy az elmúlt évtizedben a magyar adományozó is tárgyilagosabbá<br />
és tudatosabbá vált; motivációi között – a hagyományos jótékonysági,<br />
szolidaritási késztetések, érzelmi indítékok mellett – a korábbinál valamivel<br />
nagyobb súllyal jelentek meg a támogatás céljára, hasznosulására és a<br />
támogatott szervezetek megbízhatóságára vonatkozó megfontolások.<br />
A magyar társadalom aktuális állapotáról a hazai kutatók által kialakított<br />
kép szintén egybevág a hipotézisünkkel. E szerint „az egyéni céloknak,<br />
vágyaknak konvenciókkal, konzisztens közösségi értékekkel nem szabályozott<br />
és/vagy alig korlátozott követése, a mások érdekét figyelmen kívül hagyó<br />
szolidaritáshiány növeli a sikeres egyént körülvevô közösség ellenszenvét,<br />
elégedetlenségét, miközben redukálja a céljait elért sikeres ’jóllétét’,<br />
boldogságát is. Az egyéni teljesítményre, sikerre és meggazdagodásra<br />
fókuszáló modern fogyasztói társadalom szükségképpen lazítja, nemritkán<br />
egyenesen rombolja az emberi kapcsolatokat azáltal is, hogy esetenként<br />
még a hagyományosan erôs interperszonális szeretetkapcsolatokat is áthatja<br />
a nyereségmaximalizálás célja. Ez pedig redukálja a kapcsolati kötelékeken<br />
belül az emóciót, s az önzetlenségre és altruizmusra alapozott szolidaritást<br />
a legszûkebb nukleáris családba utalja. Ezen a szûk kapcsolatkörön<br />
kívül pedig a haszonelvû, célracionális szelekciót erôsíti.” (Utasi, 2006.<br />
19–20. old.)<br />
Mindazonáltal a kutatás során összegyûjtött empirikus adatok (31–32. ábra<br />
és I. melléklet 24–35. tábla) látványosan megcáfolják a hipotézisünket, s félreérthetetlenül<br />
azt mutatják, hogy a lakossági adományok hátterében az elmúlt<br />
évtizedben a hagyományos jótékonysági késztetések erôsödtek fel.<br />
117