A kritikai gondolkodás fejlesztése II. - pedtamop412b.pte.hu - Pécsi ...
A kritikai gondolkodás fejlesztése II. - pedtamop412b.pte.hu - Pécsi ...
A kritikai gondolkodás fejlesztése II. - pedtamop412b.pte.hu - Pécsi ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
REFLEXIÓK<br />
A KURZUSRÓL, A SAJÁT TANULÁSI FOLYAMATRÓL<br />
Nagyon jó dolognak tartom, hogy lassan eljutunk oda, hogy <strong>kritikai</strong> gondolkodásról<br />
egyáltalán beszélünk. Ezt azért emelem ki, mivel – és ez persze saját véleményem –<br />
magának a <strong>kritikai</strong> gondolkodásnak nagyon szűk teret biztosítanak jelenlegi oktatási<br />
rendszerünkben. Úgy gondolom, ebben a struktúrában kreativitásról, önállóságról,<br />
divergens gondolkodásról, hatékony problémamegoldó képességről beszélni körülbelül<br />
annyit jelent, mint egy gorillát meggyőzni arról, hogy növények helyett húst fogyasszon.<br />
Röviden: az, amiről a szemináriumokon beszéltünk, az a gyakorlatban egyszerűen<br />
rendszeridegen, és mint ilyet, a rendszer kidobja magából; óvodától egyetemig, és azon túl…<br />
Ennek a helytelen működési mechanizmus kialakulásának, úgy gondolom, nagyon<br />
mély gyökerei vannak történelmünkben. Gondoljunk csak arra a tekintélyelvűségre, amely<br />
nem a helyes gondolkodásból származik. Idézném Johannes Scottus Eriugena gondolatait a<br />
IX. századból, melyekkel Simonyi Károly: A fizika kultúrtörténete című könyvében<br />
találkoztam: „Auctoritas ex vera ratione processit ratio vera nequaquam ex auctoritate. ( A<br />
tekintély a helyes gondolkodásból fakad, de a tekintély nem lehet a helyes gondolkodás<br />
alapja.)”<br />
De idézhetnénk X<strong>II</strong>. századi értelmiségiek véleményét is ezzel kapcsolatban (itt<br />
szándékosan nem használom a „középkori” kifejezést!), amelyeket Jacques Le Goff: Az<br />
értelmiség a középkorban c. nagyszerű könyvében találtam:<br />
„Nehezemre esik nekem az állatokról vitatkozni. Én arab tanítómesteremtől<br />
megtanultam, hogy az értelmet válasszam vezetőül, te viszont megelégedsz azzal ,hogy<br />
rabláncon kövessél egy mesemondó autoritást. Mi másnak nevezhetném az autoritást, mint<br />
láncnak? Miként az ostoba állatok láncon vezettetnek, s nem tudják se azt, hogy hova, se azt,<br />
hogy miért vezetik őket, és megelégszenek azzal, hogy mennek a nyakukon lévő póráz után,<br />
ugyanígy a legtöbben közületek is egy állatias hiszékenység rabjai és hagyják, hogy őket<br />
leláncoltan veszedelmes hiedelmek felé vezesse a leírt szó tekintélye.” (Adélard of Bath)<br />
Ami a jelenünket illeti: saját és mások tapasztalatai alapján állítom, hogy nagyon<br />
kemény falakba ütközik az a hallgató, diák vagy oktató, aki a <strong>kritikai</strong> gondolkodást, mint<br />
eszközt a gyakorlatban próbálja használni.<br />
A gyerekeim jártak óvodába, járnak iskolába, és nem kevés konfliktust okozott,<br />
hogy – amint említettem – ez a rendszer nem tűr meg semmiféle autonóm gondolkodást,<br />
problémamegoldást, széttartó gondolkodást; sem a gyerekek, sem a tanárok részéről,<br />
mert a struktúrának és elemeinek nem ez az érdeke. Ezért ösztönösen keményen<br />
megtorolnak minden olyan jellegű próbálkozást, amely a <strong>kritikai</strong> gondolkodás<br />
gyakorlati és nem elméleti alkalmazására irányul.<br />
167