A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
túlértékelnünk, hiszen az előírt számban és hosszabb ideig bizonyosan nem szolgáltak az említett helyeken.<br />
A dunántúli rendek újabb szükség-intézkedéseiket augusztus 22-én Körmenden tartott gyűlésükön hozták<br />
meg. Az uralkodóval, a Magyar Kamarával és Salm főhadparancsnokkal való egyeztetésüket követően<br />
portánként újabb 1 forint 20 dénárnyi segélyt hagytak jóvá. Ezt támasztja alá, hogy a fenti összegből 20<br />
dénár a kamarát illette volna – ezt viszont kérelmükre az uralkodó csapataik fizetésére átengedte nekik –, 80<br />
dénárt saját hadaik tartására kívántak fordítani, míg a maradék 20 dénárból a Szigetváron, Kaposújváron,<br />
Vitányban, Gesztesen és más várakban szolgáló katonaságot akarták segíteni. 99Az előbbi összegeket az<br />
említett Choron Andrásnak, míg az utóbbiakat Salm főhadparancsnoknak kellett átadniuk. A helyzet tehát<br />
januárhoz képest annyiban változott, hogy az idegen főhadparancsnok a rendek által megszavazott külön<br />
segély egy részének felhasználására is engedélyt kapott uralkodójától. 341 3<br />
A körmendi részgyűlésen a dunántúli rendek a fenti intézkedések mellett még egy igen fontos kérdésben<br />
fejtették ki uralkodójuknak határozott szándékukat. Nevezetesen: az üresedésben lévő dunántúli főkapitányi<br />
tisztségre egyhangú szavazattal és megegyezéssel monyorókeréki Erdődy Péter, a későbbi neves horvát–<br />
szlavón bánt (1557–1567) választották meg, 342 4 akinek a feladata – Szigetvár székhellyel – többek között<br />
éppen a segélyeikből felfogadott csapatok vezetése lett volna. Artikulusaik sorában erről azonban végleges<br />
határozatot nem hozhattak, egyrészt mert maga a kinevezés az uralkodó jogköre volt, másrészt Erdődy 150<br />
huszár élén V. Károly császár zsoldján éppen a schmalkaldeni háborúban teljesített szolgálatot. 343 5 A rendek<br />
akarata mégis egyértelmű volt: újra be kívánták tölteni a főkapitányi tisztséget és az általuk fizetett<br />
csapatokat – Ferdinánd király akaratával ellentétben – az ő parancsnoksága alá kívánták rendelni.<br />
A magyar uralkodó igyekezett kihasználni a bécsi hadvezetés pozícióinak megerősítése szempontjából<br />
kedvező helyzetet, a főkapitányi tisztség üresedését – ami egyébként hosszabb időre neki sem állt érdekében.<br />
Miután Várday helytartótól és Salm főhadparancsnoktól értesült a rendek körmendi határozatairól – többek<br />
között Erdődy megválasztásáról – az ez időre már szétoszlott rendekhez szeptember 16-án követségbe küldte<br />
a vidék egyik legtekintélyesebb birtokosát, Batthyány Ferencet. 344 6 A főúr feladata a rendek ismételt<br />
összehívása mellett az uralkodó akaratának számukra történő kinyilvánítása volt. Ferdinánd a rendekhez<br />
küldött követének adott utasítás szerint a körmendi végzéseket szinte teljességgel jóváhagyta. A részgyűlés<br />
határozataihoz pusztán egyetlen – témánk szempontjából viszont rendkívül érdekes – kiegészítést fűzött<br />
hozzá. A rendek által egyhangúlag dunántúli főkapitánnyá választott Erdődyt kész volt a tisztségre kinevezni,<br />
hogy ő a hadiadóból tartott katonaság élén, Szigetvár székhellyel vegye fel a küzdelmet a török portyázókkal<br />
szemben. A megválasztott főkapitány hatáskörét azonban egy érdekes kitétellel igyekezett csökkenti. Előírta,<br />
hogy Erdődy Salm főhadparancsnoknak köteles engedelmeskedni, aki viszont nagyobb ellenséges akciók<br />
alkalmával csapataival tartozott segíteni a magyar főkapitányt. 345 7<br />
Ferdinánd király törekvései mind a rendek által megajánlott külön segély felhasználása, mind a dunántúli<br />
főkapitány hatáskörének korlátozása terén Salm főhadparancsnok befolyásának és szerepének növelésére<br />
irányultak. Csakhogy ebben az esetben az uralkodónak nem sikerült a rendek érdekeit csorbítania. Azok<br />
ugyanis teljes joggal és hasonlóképpen ragaszkodtak a saját segélyeikből fizetett katonaság irányításához,<br />
miként a bécsi 100hadvezetés, a főhadparancsnokok, majd a főhadimarsallok az osztrák rendek fizette<br />
csapatok és várőrségek vezetéséhez. A rendek és az uralkodó közötti képzeletbeli inga tehát teljességgel nem<br />
borulhatott fel. S erről elsőként Ferdinánd királynak a rendekhez küldött biztosa, maga Batthyány<br />
gondoskodott.<br />
A Körmendről szétoszlott rendeket a hadügyi jogkörüket korlátozni akaró uralkodó szándékát felismerő<br />
egykori horvát–szlavón bán utasítása ellenére 346 8 sem hívta össze. Döntését azzal az indokkal igyekezett<br />
1996., valamint Szalay, 1861. passim és Komáromy, 1907. 121–156.<br />
3413 MOE, III. köt. 69–72. és 85–92.: No. IV–V.<br />
3424 „postquam dominus Thomas Nadasdy hoc oneris acceptare noluerit, Petrum Erdewdy, quem communi<br />
voto et consensu in Kermend domini Praelati, Barones et Nobiles ad hoc elegisse dicuntur, comitatuum<br />
Tansdanubianorum et etiam in Zygeth supremum capitaneum esse …” Uo. 90.: No. V.<br />
3435 Martian, 1910. 53.<br />
3446 MOE, III. köt. 89–92.: No. V. I. Ferdinánd utasítása Batthyány Ferenc részére. 1547. szeptember 16.,<br />
Prága.<br />
3457 „Ipse autem Petrus Erdewdy obediat capitaneo generali Suae Majestatis, qui habet in mandatis a Sacra<br />
Regia Majestate, ut si qua in re opus foret, hostilitatesque sive internorum, sive externorum hostium tanta<br />
imminerent, contra quem solus Petrus Erdewdy non esset sufficiens, et per eum requireretur, mox illi cum<br />
aliis gentibus regiis succurrere eique auxilio esse debet.” Uo. 90.: No. V.<br />
3468 „Inprimis dominus Franciscus Batthyani, jussu Sacrae Regiae Majestatis, dominos Praelatos, Barones<br />
et Nobiles trans Danubium existentes, qui [vigesima] secunda die Augusti proxime praeteriti in Kermend