A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Babócsa – 50 – 50<br />
összesen 500 2148 1112 3760<br />
84Noha Pallavicini becslése a létszámok tekintetében az 1550-es évek közepére többé-kevésbé megvalósult,<br />
befolyása a Balatontól délre, valamint a Dunától északra fekvő várak irányítására egyre csökkent. Mindez<br />
elsősorban azzal állt összefüggésben, amire – ha csak néhány szóval – utasítása is utalást tett. Nevezetesen: a<br />
Drávától északra egészen a Kassa környéki területekig található végvárak hálózata fokozatosan egyre<br />
nagyobb és szervezettebb rendszerré kezdett formálódni, amely túlságosan hosszú és mind földrajzi<br />
szempontból, mind fizetését, mind pedig az osztrák rendek és a magyar nagybirtokosok érdekeit tekintve<br />
meglehetősen sokszínű volt ahhoz, hogy azt egyetlen centrumból, a hadszíntérről irányítani lehetne.<br />
Ráadásul a Dél-Dunántúlon Szigetvár 1546. évi királyi kezelésbe vétele után, Salm főhadparancsnok<br />
befolyása ellenére, Nádasdy Tamás dunántúli főkapitány szerepe egyre növekedett, amely azután valóban<br />
hozzájárult ahhoz, hogy az 1550-es évek elejére a dunántúli főkapitány – a szigetvári kapitánnyal<br />
együttműködésben – csaknem teljességgel átvette a terület várainak irányítását az e feladatra 1552<br />
novemberében utasított Pallavicinitől. Jól jellemzi a kialakult helyzetet, hogy 1554 őszén Pallavicini<br />
uralkodója felszólítására Szigetvár erődítettségének állapotáról, hadieszközökkel való felszereltségéről,<br />
valamint az újonnan kinevezett kapitány, kányaföldi Kerecsényi László kérelmeiről semmiféle véleménnyel<br />
nem tudott szolgálni. 286 55 A dél-dunántúli védelmi övezet önállósulásában a dunántúli főkapitányok<br />
tevékenysége mellett a természetföldrajzi viszonyoknak, mindenekelőtt Balatonnak is óriási szerepe volt. A<br />
tó ugyan meghatározó fontosságú volt az egész Dunántúl védelmében, ténylegesen mégis kettészabta az<br />
országrészt, megnehezítve annak egységes katonai igazgatását.<br />
Hasonló folyamat ment végbe Pallavicini hatáskörét tekintve a bányavárosok előtti végeken, amelyek<br />
irányítása szintén a főhadimarsall feladata lett volna. Csakhogy az 1550-es évek közepére bebizonyosodott, a<br />
jelentős távolságok és a Pozsonyban székelő magyar rendek, valamint elsősorban a vidék legjelentősebb<br />
főurai és végvári kapitányai (Krusith János és Balassa János) érdekei miatt itt sem érvényesülhet Pallavicini<br />
parancsnoki jogköre. Az osztrák tartományok védelme érdekében ezeknek azután a bécsi hadvezetés is<br />
kénytelen volt engedni, majd a ténylegesen kialakult helyzetet elfogadni. Ezen változások keretében került<br />
sor 1554 augusztusa előtt az egykori klisszai kapitány, Petar Kružiæ 287 56 magyarrá vált fiának, Krusith János<br />
korponai kapitánynak a bányavárosok vidékén szolgáló királyi csapatok kapitányává (capitaneus gentium<br />
Regiae Maiestatis inter montanas civitates) történő kinevezésére. 288 57 A terület határvédelmének<br />
vezetésében a végleges változást a következő esztendő januárja hozta meg, amikor I. Ferdinánd Balassa<br />
János zólyomi kapitányt bányavárosi kapitánnyá (capitaneus civitatum montanarum vagy capitaneus ante<br />
montanas civitates) nevezte ki, amely tisztség-elnevezés alatt a Garam menti bányavárosokban és az előttük<br />
fekvő végvárakban szolgáló királyi katonaság kapitányát értették. 289 58<br />
85A maga „bőrén” természetesen Pallavicini is érzékelte ezeket a változásokat. Közel három esztendővel<br />
főhadimarsalli kinevezése után, 1555 nyarán, területi hatásköre miatt arról panaszkodott Nádasdy Tamás<br />
nádornak (1554–1562) – akinek éppen a legfontosabb szerepe volt ennek megnyirbálásában és a magyar<br />
rendek pozícióinak megerősítésében, amiről a következő alfejezetekben még szólunk –, hogy utasításával<br />
ellentétben csak a Duna és a Balaton között fekvő várak őrségei felett rendelkezik kapitányi jogkörrel, noha<br />
1552-ben a Dunától délre és északkeletre minden véghely hadügyének irányítását rábízta uralkodója. 290 59 A<br />
28554 A 250 lovasból 200-nak Allya Mátyás, 50-nek pedig Novák János alatt kellett szolgálatot teljesítenie.<br />
28655 ÖStA HHStA Hungarica AA Fasc. 74. Konv. A. fol. 55–58. Sforza Pallavicini I. Ferdinándhoz. 1554.<br />
szeptember 25., Győr. Hasonlóan semmit sem tudott Pallavicini 1555 májusában a Somogy megyei Pácod<br />
váráról, ezért Miksa főherceg számára Nádasdytól kért arról infromációt. MOL E 185 MKA Nádasdy cs. lt.,<br />
Missiles, Sforza Pallavicini Nádasdy Tamáshoz. 1555. május 5., Győr.<br />
28756 A Klissza 1537. évi eleste alkalmával hősi halált halt kapitány életrajza: Perojeviæ, 1931. Fiára lásd:<br />
Matunák, 1901. 6–8. és 15–21.<br />
28857 MOL E 204 MKA Missiles, Vitffy Pál és Gyüni János, továbbá több Krusith-servitor levele Krusith<br />
Jánoshoz. 1554. augusztus 23., Szászváros.<br />
28958 Balassa kinevezésére: Takáts, 1930. 129. és Eckhardt, 1943. 23. Tisztség-elnevezésére, 1557: MOL E<br />
21 Ben. res. 1557. március 9.<br />
29059 „Eam itaque latere nolo, quod ex concessione Sacrae Regiae Maiestatis, domini nostri clementissimi,<br />
vigore instructionis, ratione officii mei bellimarsalcatus mihi datae, universi praesidiarii milites, equites et<br />
pedites, ex utraque parte Danubii adusque Tybiscum et Dravum existentes mihi subiacent. Verum deinde,<br />
postquam bellimarsalcatus officio fungor, mei inscio plures capitanei et milites cum sunt dimissi vel noviter<br />
conducti, tum de uno in alium locum traducti, vel indebito tempore soluti sunt; demittuntur et conscribuntur