A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
elsősorban a bécsi levéltárakban és a budapesti kamarai iratgyűjteményekben. Emiatt mindenképpen<br />
szükséges lenne a téma monografikus feltárása, hiszen ez nemcsak had-, hanem kereskedelem- és<br />
gazdaságtörténetünket is fontos adalékokkal gazdagíthatná. Az alábbiakban ezért magunk a győri<br />
főkapitányság történetére vonatkozóan pusztán egy rövid mélyfúrás alapján szerzett benyomásainkról<br />
számolhatunk be.<br />
Bár elsőre meglepő, Tata kivételével a török frontvonalhoz közelebb eső végvárak élelem-ellátásának<br />
biztosítása jelentett kisebb problémát a bécsi hadvezetés számára. Palota és Tihany várainak őrségei részben<br />
a török hódoltságban fekvő uradalmaikban 735 2 folytatott, jól ismert adóztató és jövedelem-begyűjtő<br />
tevékenységüknek köszönhetően 736 3 viszonylag könnyen juthattak nagyobb mennyiségű élelemhez. De még<br />
a győri tisztek között is voltak olyanok, akik hódoltsági birtokaikon fegyveres erővel jutottak hozzá<br />
jövedelmeikhez. Noha az említett váruradalmaknak a bevételei a török adóztatás és az állandó portyák<br />
pusztításai miatt az 1570–1580-as évekre megcsappantak, ennek ellenére jelentősen segítették a két vár<br />
ellátását. Hasonlóan kedvezőbb helyzetben voltak a pápai végvár katonái, hiszen a Rábaközben tekintélyes<br />
hátországgal bírtak, ahonnan szükség esetén – noha nem ritkán erővel – könnyebben juthattak élelemhez,<br />
mint az igen csekély váruradalommal és hátországgal bíró Győr, Szentmárton vagy Tata.<br />
A főkapitányi központ ellátását az is igen megnehezítette, hogy ott másfél ezer végvárit kellett naponta<br />
táplálni, miközben a környék élelem-termésének egy jelentős részét az erődvárosban élő szép számú<br />
polgárság és nemesség fogyasztotta el. Perjés Géza 17. századi adataival számolva 737 4 ennek a nagy létszámú<br />
őrségnek naponta több mint 20 mázsányi kenyérre és 6 mázsa húsra lett volna szüksége. Ekkora mennyiséget<br />
még a védettebb hátországból, Sopron, Moson, Vas és Pozsony megyék területéről sem lehetett állandó<br />
jelleggel biztosítani, és akkor még nem beszéltünk a közeli, szintén több mint 1000 fős őrségű Komárom és<br />
Érsekújvár ellátásáról. A bécsi hadvezetés ezért már az 1550-es évektől – hála a kedvező vízi úton történő<br />
utánpótlási lehetőségeknek – szinte biztosan szállíttatott élelmet Magyarországra, elsősorban Alsó-<br />
Ausztriából. Noha ennek konkrét nagyságára jelenleg még csak a 16. század végi, törökellenes hadjáratok<br />
idejéből rendelkezünk adatokkal, 738 5 nem kételkedünk abban, hogy a kiváló üzletnek számító hadseregélelmezés<br />
révén az osztrák tartomány e tekintetben is segítette saját védelmének biztosítását. A végvidék<br />
többi várának esetében ugyanezen 197feladatot a hadszíntér és a közeli hátország magyar lakosságának<br />
kellett vállalnia, amely szintén óriási és anyagiakban felbecsülhetetlen tehertételt jelentett.<br />
Az idegenből érkező élelemsegélyek megszervezését, majd szétosztását a nagyobb végvárakban (Győr,<br />
Komárom, Tata stb.) külön élésmesterek (Proviantmeister, Proviantverwalter) irányították, akiknek tisztét a<br />
16. században – a tüzérekhez hasonlóan – általában osztrákok és németek töltötték be. Győrben 1567-ben<br />
például Abraham Hundsperger élésmester 20 rajnai forintnyi havi fizetéssel szolgált. 739 6 A magyar rendek<br />
1563 őszén ezért arra tettek az országgyűlésen javaslatot, hogy az uralkodó minél több várat tekintsen<br />
úgymond fővárnak (Hauptflecken), majd nevezzen ki oda élésmestereket, hogy azok azután külföldről<br />
érkező segélyekből lássák el a véghelyeket. A Haditanács viszont arra intette Ferdinánd királyt, a rendeknek<br />
határozottan jelentse ki, csak a Duna-menti várakba, azaz Győrbe és Komáromba biztosít külföldről<br />
élelmet. 740 7 A kategorikus kijelentés hátterében teljesen racionális megfontolások álltak, hiszen a nagyobb<br />
folyóvizektől távolabb fekvő várakba szállítási problémák miatt nem lehetett rendszeresen komolyabb<br />
mennyiségű élelmet eljuttatni. Erre sem a magyarországi úthálózat nem volt alkalmas, sem a vármegyéket<br />
nem lehetett havonta több száz szekér kiállítására kötelezni.<br />
A győri főkapitányság váraiban szolgáló élésmesterek munkáját 1565 végétől külön tisztségviselő, a későbbi<br />
győri főkapitány testvére, Christoph Teufel magyarországi főélésmester (Oberstproviantmeister in Ungarn),<br />
avagy főélelmezési biztos (Oberstproviantkommissar in Ungarn), koordinálta. Terjedelmes utasítása<br />
értelmében 741 8 Győr, Komárom és Szentmárton várainak ellátását kellett megszerveznie. 1569 elején tisztébe<br />
lépő utódjának, Hieronym Beck von Leopoldsdorf udvari kamarai tanácsosnak a három vár mellett még az<br />
7352 Palotára: Szíj, 1966.14–45. és Tihanyra: Rómer, 1879–1880., valamint PRT, X. köt. 147–218. és 237–<br />
434.<br />
7363 Szakály, 1981/2.<br />
7374 Perjés, 1963. 53–54.<br />
7385 Néhány adat a század második feléből: Gecsényi, 1984. 673–674. és Stangler, 1972. 91–94.<br />
7396 Pertl, 1939. 16.<br />
7407 MOE, IV. köt. 560–562.: No. XXXI. Az Udvari Haditanács véleménye a magyar országgyűlés<br />
felterjesztéséről. 1563. október.<br />
7418 ÖStA FHKA HKA Inst. No. 164. (1565. december 29., Linz; korabeli másolat) és egy további kópia:<br />
ÖStA KA HKR KlA I. 1.