A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Lausizból is befutott. 728 6<br />
Ebből a példából is ragyogóan kitűnik, hogy a hadianyag-utánpótlási rendszert teljességgel Bécsből<br />
irányították. A császárváros uralkodói hadszertárának vezetője mellett ebben a legfőbb szerepet a Haditanács<br />
alárendeltségében működő hivatalnok, a bécsi főhadszertárnok (Oberstzeugmeister, a későbbi Oberst-Landund<br />
Hauszeugmeister elődje) irányította, akinek tisztét – a hadszertárak rendszerének kiépítésével együtt –<br />
Innsbruck székhellyel még I. Miksa császár állította fel 1503-ban. 729 7 Az eredetileg pusztán az osztrák<br />
tartományok hadszertárainak ellátására, illetve felügyeletére létrehozott tisztség betöltőinek hatásköre I.<br />
Ferdinánd magyar királyságának köszönhetően az 1530–1540-es évektől fokozatosan kiterjedt a törökellenes<br />
magyarországi hadszíntérre is, miközben székhelyük is átkerült Ferdinánd udvarába, Bécsbe. 730 8 1556-ban<br />
azután a főhadszertárnokot a Haditanács alá rendelték, így ettől kezdve annak beosztottjaként, de<br />
meglehetősen jelentős önállósággal igyekezett ellátni pillanatok alatt legfontosabbá vált új feladatát, a<br />
magyar végek ellátását. 731 9 Ezzel magyarázható, hogy a 16. században a tisztséget kivétel nélkül olyan<br />
személyek töltötték be, akik korábban jelentős tapasztalatokat szereztek Magyarországon. Példaként<br />
elegendő, ha a Felső-Magyarországon mezei hadszertárnokként (Feldzeugmeister) is szolgált Franz von<br />
Poppendorfra, a grazi Belső-Ausztriai Haditanács későbbi első elnökére, Jakob von Raminger egykori<br />
szatmári főkapitányra, vagy a többször említett Andreas Kielman komáromi és kanizsai főkapitányra<br />
gondolunk. 732 10 Ezek a személyek tökéletesen tisztában voltak azzal, hogy a győri főkapitányság várainak<br />
megfelelő hadianyag-ellátása a legfontosabb feladatok közé tartozik. Nyomatékosításképpen erre az 1577.<br />
évi haditanácskozás résztvevői is felhívták a figyelmüket, midőn kijelentették, hogy „őfelsége ezentúl<br />
kegyesen arra is legyen figyelemmel, hogy ezek a végvárak mindig és kiemelt módon legyenek lövegekkel<br />
és tartozékaikkal ellátva.” 733 11<br />
195A főhadszertárnokok a javaslatnak megfelelően általában a győri generálisoknak a Haditanácshoz intézett<br />
kérelmeire küldték meg a szükséges utánpótlást a végvidék váraiba. A győri főkapitány saját kéréseit a<br />
végházak hadszertárnokaitól és kapitányaitól hozzá befutó jelentések alapján állította össze. A főkapitányság<br />
nagyobb váraiban (Veszprém, Pápa, Tata és Palota) ugyanis az 1560–1570-es évekre kisebb hadszertárakat<br />
építettek fel vagy alakítottak át alkalmas helyiségeket ezekre a célokra. Ezt követően a Haditanács ezen<br />
várak tüzéreinek (Büchsenmeister) élére külön hadszertárnokokat (Zeugwart) rendelt, akik a várkapitányok<br />
mellett a győri generálisnak és főhadszertárnoknak tartoztak engedelmességgel, de szoros kapcsolatban<br />
álltak a végvidék fővárának hadszertárnokával is. Az utóbbi a főkapitányon keresztül a bécsi főhadszertárnok<br />
mellett gyakran az ottani dunai arzenál-kapitánnyal (Arsenalhauptmann) is kapcsolatban állt, elsősorban a<br />
Győrben szolgáló „vízi hajdúk”, valamint a tihanyi, fonyódi, szigligeti és keszthelyi őrségek számára<br />
szükséges naszádok elkészítése és felszerelése ügyében.<br />
196d. Az egyik legégetőbb probléma: a „vitézlő nép” élelmezése<br />
Míg a hadianyag-ellátásban komolyabb nehézségek a győri végeken a 16. században nem jelentkeztek, annál<br />
nagyobb problémát okozott a mintegy 3500 végvári napi élelmezésének megszervezése. Perjés Géza 1963-<br />
ban megjelent monográfiájában – ugyan a 17. századra vonatkozóan – már bőségesen felhívta a figyelmet a<br />
további kutatások fontosságára, 734 1 munkájának nem akadtak folytatói. Pedig a 16–17. századi határvédelmi<br />
rendszer történetének egy olyan fontos kérdéséről van szó, amelyre bőséggel maradt fenn iratanyag,<br />
7286 ÖStA FHKA HKA NÖHA W–61/C/90/B. RN 300/2. fol. 1061–1068. és fol. 1081–1124. Geizkofler<br />
kereskedelmi tevékenységére: Müller J., 1900. és Müller J., 1938.<br />
7297 Kurzman, 1985. 151–152.<br />
7308 Megjegyezendő, hogy Tirolnak, Elő- és Belső-Ausztriának az osztrák tartományok 1564. évi<br />
felosztásával külön főhadszertárnoka maradt. Ezen tisztségviselők kapcsolatának vizsgálata a további<br />
kutatások feladata. Tirolra és Vorderösterreichra, 1532: Hans Ott von Achterdingen Oberst-Hauszeugmeister<br />
in Tirol und den Vorlanden és 1554–1565: Melchior Fugger Oberst-Feld- und Hauszeugmeister der oberund<br />
vorderösterreichischen Länder. Egg, 1961. 99–100. A grazi hadszertárra: Pichler–Meran, 1880. és<br />
újabban Krenn, 1974.<br />
7319 Ezzel kapcsolatban lásd az alább említendő Andreas Kielman utasítását (1584. január 1., Bécs): ÖStA<br />
KA HKR KlA V. 3.<br />
73210 Poppendorf felső-magyarországi tisztére: ÖStA Best. No. 131. (1564. december 10.); Ramingerre és<br />
Kielmanra: Pálffy, 1996/3. és Pálffy, 1997/1. 285. és 260–262.<br />
73311 „Also haben Eur Majestät etc. hinfuran auch darauf gnedigist bedacht zu sein, damit immerdar unnd<br />
zu eincziger wais diese Vessten mit Geschücz unnd seiner Zuegehörung gespeist … werde.” ÖStA KA AFA<br />
1577/13/2. fol. 219.<br />
7341 Perjés, 1963.