A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
A Hódoltság Kora - Habsburg Történeti Intézet
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
védelemre. Végül, összességében nézve a keresztény és az oszmán erőviszonyokat, a győri végvidék<br />
általában mintegy bő 3500 főnyi katonaságával szemben az ellenfél majdnem ennek a duplájával<br />
rendelkezett. Ezen az arányon pedig igazán az sem javított jelentősen, ha a „magán való végvár”, Komárom<br />
több mint 1000 fős őrségét is a győri végvidékhez számolták.<br />
A törökök számára kedvező erőviszonyokkal a bécsi hadvezetés már az 1540-es évek közepén tökéletesen<br />
tisztában volt. Nem véletlen tehát, hogy éppen a bécsi haditanácsosok azon kijelentése után kezdtek hozzá<br />
1546-ban az alsó-ausztriai rendek jelentős segélyeivel a győri védelmi övezet kialakításához, miszerint „az<br />
ellenség Ausztriával szemben a legerősebb.” 591 17 Ez az állítás tökéletesen megfelelt a valóságnak, hiszen az<br />
oszmán hadvezetés a 16–17. században a <strong>Habsburg</strong>ok ellen az Adriai-tengertől a temesvári végekig kiépített<br />
hosszú várvonalában – a sokat emlegetett Bécs elleni tervek miatt – mindig ezen a területen fizette a<br />
legtetemesebb számú őrségeket. Ezt igazolja az – az adataiban ugyan egy kissé biztosan túlzó – kimutatás is,<br />
amelyet 1577-ben a bécsi hadvezetés számára a határ menti végvári kapitányok állítottak össze. Eszerint<br />
ekkor a győri főkapitánysággal szemben fekvő várakban állítólag Endrédtől Lakig 1885 főnyi, Fehérvártól<br />
Esztergomig pedig 12 043 főnyi török végvári szolgált. 592 18<br />
A két szembenálló fél közül a törökök erőfölénye mellett számos egyéb okból is a keresztény fél volt sokkal<br />
nehezebb helyzetben. Az újabb oszmanisztikai kutatások szerint a 16. század hetvenes–nyolcvanas<br />
esztendeiben a helyi török hadvezetés a határvárakban 163szolgáló katonaság zsoldjának mintegy 70-90 %-át<br />
fedezni tudta, azaz a megszállás terhei – békeidőben legalábbis – nem jelentettek túlságosan komoly anyagi<br />
nehézségeket. Ennél is figyelemreméltóbb viszont, hogy az isztambuli kincstárnak a legjelentősebb európai<br />
szárazföldi ellenféllel szembeni fontvonal katonaságának zsoldszükségletei arányaiban<br />
összehasonlíthatatlanul kisebb megterhelést jelentettek, mint a királyi végvárrendszer eltartása a bécsi<br />
kormányzat számára. 593 19 Mindemellett a támadó fél helyzete az adott szituációban mindvégig sokkal<br />
kedvezőbb volt, hiszen míg az oszmánoknak egy-egy vár esetleges elvesztése után bőven volt még hova<br />
visszavonulniuk, addig egy-egy komolyabb győri végvidéki várnak vagy magának a fővárnak az eleste<br />
katasztrofális helyezet idézhetett elő, hiszen – magyarországi hátország vagy újabb jelentősebb várláncolat<br />
már nem lévén – visszavonulásra már nem nagyon volt lehetőség.<br />
164VI. A győri végvidék a „háborús békeévekben” (1576–1594)<br />
A törökök az 1570-es évekre jól kiépített északkelet-dunántúli várrendszerükből minden adódó alkalommal<br />
azon mesterkedtek, hogyha nem is várfoglalásokkal, de a királyi országrész adóztatatásával és jelentősebb<br />
betörésekkel hódításuk határát minél nyugatabbra tolják. Ennek a törekvésnek a megvalósításáról kiválóan<br />
tanúskodnak a helyi és a központi oszmán adminisztráció fennmaradt forrásai, mindenekelőtt a<br />
szandzsákösszeírások és a tímárbirtokok adományozásáról készült jegyzőkönyvek, az úgynevezett<br />
rúznámcsék. Ezek arról a különleges helyzetről számolnak be, hogy a győri főkapitányság területén – ha nem<br />
is ténylegesen, de úgymond „virtuálisan” – a törökök a védelmi övezet végvárai környékén „megszervezték”,<br />
pontosabban megtervezték saját közigazgatásukat. A fehérvári szandzsák területe északon Győr fölé nyúlt,<br />
nyugaton pedig átlépte a Marcal, a Zala és a Rába folyók határát, miközben Veszprém, Palota, Pápa, sőt még<br />
maga Győr is – bár hangsúlyoznánk, csak elvileg – kisebb török közigazgatási egység-székhely, azaz fantom<br />
náhijeközpont lett. 594 1<br />
Noha a török adóösszeírások efféle adatai nem fedték a valóságot, hiszen inkább a hódoltatási szándékról<br />
adtak tanúbizonyságot, annak igenis bizonyítékai voltak, hogy az adott területekre az oszmán portyázók már<br />
nem egy esetben tényleg eljutottak. Ezt igazolják az ellenséges betörésekről a végvári kapitányok által<br />
készített, majd a Haditanácsnak megküldött kárjegyzékek is, amelyek arról tanúskodtak az 1570–1580-as<br />
évek hosszú „békeidőszakában” 595 2 az oszmánok adóztatásának előretörése jelentős volt, és portyáikkal<br />
59117 „Gegen Osterreich ligt der Feindt am sterkhisten.” ÖStA FHKA HKA Fam.–Akten S 12/1. fol. 102.<br />
Rövid kancelláriai tartalmi kivonat I. Ferdinánd részére az alsó-ausztriai rendek 1546. július 16-án Bécsből<br />
hozzá intézett levelén.<br />
59218 „Turckische Heusser, so gegen dem Plattensee unnd auf Tyhan werts geleegen unnd ettwas weiter von<br />
Canissa sein.”, ill. „Die Granitz gegen Vesprin unnd Papa, zwischen dem Plattensee und der Donau.” ÖStA<br />
KA AFA 1557/13/2. fol. 360–362. és kiadásai: Lopašiæ, 1884. 46–47.: No. XXVII. és Merényi, 1894. 260.<br />
Vö. még egy-egy hasonló kimutatással: Gömöry, 1894/1. és Takáts, 1915. 94–96.<br />
59319 A téma legújabb kutatási eredményeinek összefoglalása: Ágoston, 1998. 366–381.<br />
5941 Hegyi, 1993. 104–105. Vö. még Vass, 1989. 99–135.: No. II. és 165–174.: No. IV.<br />
5952 Erre az időszakra még mind a mai napig az egyik leghasználhatóbb munka: Gömöry, 1885.