értekezés - Budapesti Corvinus Egyetem
értekezés - Budapesti Corvinus Egyetem
értekezés - Budapesti Corvinus Egyetem
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
különösen akkor, ha a tőkeáttétel viszonylag magas. Lookman [2005a] oksági elemzést<br />
végez annak megállapítására, hogy a vállalatok fedeznek-e úgy, ahogy azt a bankok<br />
kikényszerítik, vagy pedig fordítva, a vállalatok a fedezeti ügyletekkel azt jelzik a bankok<br />
felé, hogy „jó kockázatnak” számítanak, vagyis biztonságos finanszírozni őket.<br />
Eredményei arra engednek következtetni, hogy a bankok követelik meg a cégektől a<br />
fedezeti ügyleteket, ami igazolja azt, hogy a pénzügyi kovenánsok célja többek között a<br />
körültekintő vállalati kockázatkezelés kikényszerítése. 41<br />
Lookman [2005a] eredményei mindemellett alternatív értelmezést is kínálnak a<br />
fedezési technikák következetes, országok szerinti eltéréseire. Bodnar, de Jong és<br />
Macrae [2002] megállapítja például, hogy a német vállalatok 78 %-a használ derivatív<br />
ügyleteket, szemben az amerikai cégekkel, ahol ennek aránya csupán 57%. Az<br />
Egyesült Államoktól eltérően a németországi bankok jelentős részesedéssel bírnak<br />
adós vállalataikban, s aktívan részt vesznek azok döntési folyamataiban is. A<br />
származékos ügyletek németországi elterjedtségét indokolhatja az a tény, hogy a<br />
bankok tevőlegesen befolyásolják adósaik kockázatát aktív fedezeti politika<br />
előírásával.<br />
A hitelszerződések és kockázatkezelési ügyletek összekapcsolása<br />
A bankok további módszere adósaik fedezeti ügyleteinek ellenőrzésére a hitel- és<br />
kockázatkezelési szerződések összevonása. Ha a bank a fedezeti ügyletekben is partner,<br />
könnyen módjában áll ellenőrizni, hogy az adós vállalat valóban a hitelszerződésben<br />
foglaltak szerint kezeli-e kockázatait. Így az olyan bank, amelyik aktív derivatívkönyvet<br />
vezet, komparatív előnnyel bír hiteleinek árazásakor, mivel a fedezeti politika ellenőrzése<br />
számára alacsonyabb költséggel jár.<br />
Cooper és Mello [1999] szerint a fedezés értékesebb, ha a derivatívot nyújtó bank a<br />
vállalat hiteleinek megfelelően nagy hányadát jegyzi. A határidős kontraktus árában<br />
ugyanis benne foglaltatik a derivatív nem teljesítési kockázata utáni felár. Ez a marzs<br />
további kötelezettségként jelentkezik a vállalat számára, ennél fogva pedig<br />
befolyásolja annak csőd valószínűségét. Így a fedezés optimális szintjét az az<br />
ellensúlyi hatás határozza meg, amely során csökken az adózás utáni cégérték<br />
volatilitása, illetve nő a fedezés miatti nem teljesítés valószínűsége (a határidős ügylet<br />
nem teljesítési kockázata révén). A kompetitív tőkepiacokon egy adott vállalatnak<br />
hitelező bankok számára előnyös, ha a vállalat a fedezés mellett dönt, így a kockázati<br />
41 Lookman [2005a] rámutat, hogy mintájának nagy mennyiségű banki hitellel rendelkező szegmensében a<br />
hitelszerződések 26 %-a tartalmaz egyértelműen a fedezeti ügyletekre vonatkozó kovenánsokat. Ezzel<br />
szemben a nagy mennyiségű nem banki hitellel rendelkező szegmensben a hiteleket egyik esetben sem<br />
korlátozza fedezeti kovenáns. E tény is alátámasztja azon következtetésünket, hogy inkább a bankok<br />
kényszerítik ki a vállalatok fedezeti ügyleteit, s nem a vállalatok döntenek a kockázatkezelés mellett azért,<br />
hogy növeljék vonzerejüket a banki finanszírozás számára.<br />
42