KULTÚRÁK TÉRHÓDÍTÁSA - Hollandiai Magyar Szövetség
KULTÚRÁK TÉRHÓDÍTÁSA - Hollandiai Magyar Szövetség
KULTÚRÁK TÉRHÓDÍTÁSA - Hollandiai Magyar Szövetség
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
HOLLANDIAI MIKES KELEMEN KÖR 45. TANULMÁNYI NAPOK - 2004. SZEPTEMBER 9-12. <strong>KULTÚRÁK</strong> <strong>TÉRHÓDÍTÁSA</strong><br />
hangzanak el? Miklós esetében azonban személyes indok még többet nyomott a latban. ugyanis az<br />
abszurd problematikájába végzetes komolysággal vette be magát. S t arról is tudomást kellett vennem, hogy<br />
a metafizikai bizonyosságok által üresen hagyott térben magának a kiüresedésb l kiutat keres , a kiút<br />
hiányától szenved , a kiúttalanságra rossz közérzet, valóságos b ntudat keltésével emlékeztet lelkiismeret<br />
szerepét szánja. Nyilvánvalóan át akart fordítani minden magán neurózist köz gyötrelembe, én pedig a<br />
megoldás írói fogásait az adott magyarországi körülmények között lángesz nek tartottam. Miklós felismerte,<br />
a jóhiszem ség a bizonytalanság bevallásával kezd dik, levonta ennek logikai következményeit és<br />
megtalálta ennek legpontosabb metaforáját, az abszurd vezér önellentmondásos tevékenységét.<br />
Nem tartottam az ellentétek egységét a magánember elárulásának; épp ellenkez leg, a magánember<br />
leleményes tiltakozását láttam benne ama társadalom ellen, amely impotenciája ellenére önmaga célja akart<br />
lenni. Lelkesedésemnek egy francia nyelv esszében adtam hangot, amelyben a mészölyi mutatvány<br />
irodalmi vonatkozásait kommentáltam, s amelyet a Sorbonne-on olvastam fel egy 1983-ban rendezett<br />
francia-magyar irodalmi tanácskozáson, némi viszolygást váltva ki a magyar küldöttség vonalas vezet jéb l.<br />
Camus abszurd közérzetével vonva párhuzamot jeleztem, hogy a képek mögötti üresség olyan<br />
többértelm ség forrása, amely az olvasó számára lehet vé teszi "a történet értelmezésének szabadságát,<br />
azt a szabadságot, hogy folytathassa az író munkáját, és a megosztott felel sség okán azt a szabadságot is,<br />
hogy vele, az íróval együtt fedezze fel a történelmet helyesbít értékeket". Miklós örült a szövegnek.<br />
Meglepetésemre Gellért Gyöngyi fordításában ez megjelent az Életünk 1986 februári számában.<br />
Voltaképpen hát én is a közírói szerepet méltattam, de inkább csak mint a szépíró egyik és nem kizárólagos<br />
olvasási lehet ségét. Mert magát az útmutató szerepet nem tudtam igazán komolyan venni.<br />
pedig, ahogy megfigyeltem, egyre inkább élni kívánt a szerep adta lehet ségekkel. Felt nt, milyen<br />
hangadóan szól hozzá a Mikes Kelemen Kör Tanulmányi Napjain a vitákhoz és hogy mind gyakrabban<br />
beszél többes szám els személyben. Ezt az irányzatot viszont ellensúlyozták, némileg énhasadásosan, a<br />
személyes találkozások, mikor mindig a maga nevében szólt roppant szerényen, lefegyverz öniróniával.<br />
Kivétel egy 1988-as budapesti vacsora náluk, a Városmajor utcában, ahol szinte meghökkenésemre az<br />
akkor másodperecek alatt liberálissá visszapingálódó S tér Istvánnal találtam szembe magamat. Miklós ott<br />
sokszor mondta, hogy „mi". Igaz, azt a furcsa estét nem a legsikerültebbek között tartom számon. Elérkezett<br />
aztán 1990 sze, s a pártállam cenzúrájától szabaduló párizsi <strong>Magyar</strong> Intézet igazgatója felkért, tartsak<br />
bevezet ismertet t Miklósról, akivel aztán, tolmács segítségével, kerek asztal beszélgetést rendezünk.<br />
Másik magyar kérdez szerepét fordítója, Kassai György vállalta, francia részr l pedig Christian Salmon és<br />
Danièle Sallenave, a nanterre-i egyetem docensn je lett kiszemelve, aki akkor már sokat és inkább<br />
színesen, mint elmélyülten írt a felszabaduló közép-európai országok kultúrájáról. elevenen „tálalhatta"<br />
volna az ünnepeltet, ám utolsó percben lemondta részvételét. Márpedig Mészöly Miklóst els sorban francia<br />
közönségnek akartuk bemutatni; a szemléltet idézetek is fordításban hangzottak el feleségem<br />
tolmácsolásában. Kultúrált horizontú hallgatóságot célozva meg azt fejtegettem, hogy Mészölyt lehet<br />
köszönteni mint politikai ellenállót, de az ilyen id szer ség általában kérészélet ; maradandó viszont<br />
Mészöly esetében m veinek eredetisége, világának vonzereje, az a jellegzetes közérzet, amelyet a<br />
kíméletlenség és az eldöntetlenség stílusfogásaival az olvasókban felkel. A kép és a szó feszült viszonyát<br />
elemezve próbáltam a szerz id szer ségében rejl egyetemességre felhívni a figyelmet. Szóval szépírói<br />
babérokkal öveztem homlokát, a közügyekben buzgólkodó, gerinces ellenálló árnyékban maradt. Pár nappal<br />
kés bb Jacques Lang a kulturális ügyek minisztere adott fogadást a "közép-európai" íróknak. Onnan lelépve<br />
záróráig ültünk egy kávéházban; többek között terveir l faggattam. Váratlanul olyasmit jelentett ki igen<br />
határozottan, hogy az irodalom sokkal lényegesebb, mint a politika.<br />
Alaposabban kidolgozva megírtam ezt a beszédet magyarul is. „Képíró, képolvasó" címmel megjelent a<br />
Jelenkor 1991 januári számában, aztán bekerült Miklós hetvenedik születésnapjára készült emlékkönyvbe.<br />
Élesre fogalmazva azt fejtegettem, hogy politikai értelemben nem tudom elfogadni egy önjelölt esszéírótól a<br />
többes szám els személy folytonos használatát, esztétikai és lélektani értelemben viszont teljesen jogosnak<br />
tartom a szépíró Mészöly esetében, hiszen poétikája azt várja el, hogy az olvasó képzeletileg és gondolatilag<br />
kiegészítse a szerz által kilátásba helyezett, ám rendszeresen el is bizonytalanított megismerési<br />
lehet ségeket. És hangsúlyoztam, a kép és beszéd versengésébe sodródott századfordulón mennyire<br />
id szer az irodalmi kommunikáció gondjait görget próza, mennyivel id szer bb, mint a nemzet ügyeiben<br />
eligazítani iparkodó tanítómesterkedés. Azt hittem, ennél ékesszólóbban nem hódolhatok Miklós<br />
írásm vészetének, s így minden balsejtelem nélkül léptem hozzá valamelyik könyvhéten. Ült a Vörösmarty<br />
tér napos oldalán, úgy emlékszem, Bokros Lajossal egy asztalnál. Mikor meglátott, felütötte hófehér üstökét<br />
és rám ripakodott: Kérlek szépen, úgy értesültem, te nem szereted az én politizálásomat. Próbáltam<br />
mondani, hogy ezt árnyalni kellene – nem lehetett elméleti síkra terelni a vitát. Teljesen Mészölyként meg<br />
volt szörnyen sértve.<br />
Miért is gáncsoskodtam? Nem elég azt mondanom, hogy mindig is irodalompolitikai vessz paripám volt a<br />
politikai irodalomtól, a bárdoktól, a váteszekt l, az apostoloktól való idegenkedés. Úgy tartottam, a köz<br />
nevében prédikálók visszaélnek az írói eszközök érzelmi hatóerejével, s legyen ügyük bármilyen fennkölt<br />
___________________________________________________________________________________<br />
© Copyright Mikes International 2001-2005 - 161 -