KULTÚRÁK TÉRHÓDÍTÁSA - Hollandiai Magyar Szövetség
KULTÚRÁK TÉRHÓDÍTÁSA - Hollandiai Magyar Szövetség
KULTÚRÁK TÉRHÓDÍTÁSA - Hollandiai Magyar Szövetség
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
HOLLANDIAI MIKES KELEMEN KÖR 45. TANULMÁNYI NAPOK - 2004. SZEPTEMBER 9-12. <strong>KULTÚRÁK</strong> <strong>TÉRHÓDÍTÁSA</strong><br />
összefüggéseibe. Akkor fogtam fel, milyen logikusan teremtett a kor kihívásai és egyéni hajlandóságai<br />
számára közös nevez t. Akkor vettem észre, milyen szívósan és következetesen formázza szellemi arcélét,<br />
és hogy szándékai tartós igénnyel és nem csupán alkalmilag mutatnak túl a maga irodalmi tevékenységének<br />
a képviseletén.<br />
Észlelni persze észleltem, de nem tekintettem programszer nek. Más erkölcsi fenntartásokat, kritikai<br />
szemléletet éreztetni novellákban, regényekben, és megint más érvényre juttatásukkal kísérletezni a<br />
közéletben. Azon kívül, hogy nem egy országban laktunk, elterelte az is a figyelmemet, hogy engem<br />
roppantul érdekelt az alkotó, pedig ezt az ábrázatát egyre barátkozóbban fordította felém. Ahányszor<br />
Budapestre mentem szüleimhez, felhívtam, és Miklós szívesen látott a Városmajor utcában, vagy ha nem ott<br />
volt, akkor Kisoroszin. Rekken h ségben csöngettem (vagy kopogtattam?) egyszer nála. Fürd nadrágban<br />
jelent meg az ajtóban: Úgy örült nekem, olyan közvetlenül és meghitten tessékelt be a csergékkel tapétázott<br />
falú, óriás szobába, mintha régi, gyerekkori jó barát érkezett volna. Tüstént nekiállt rántottát készíteni és<br />
atlétikusan fel is tálalta. Beszélgettünk csapongva mindenr l, ami csak eszünkbe jutott. Párizsról, 68-ról,<br />
irodalomról, n kr l, a rendszerr l, a talpnyalóiról, az ellenállókról, hosszasan, egész délután. Mindenr l<br />
megvolt a maga véleménye, nekem is megvolt a magamé, s e két vélemény nagyjából mindenben<br />
megegyezett. A hajdani kakasviadalt mégsem felejtve, ez az együttértés meglepett. Különösen pedig azon<br />
töprengtem, miért örülök ennek ennyire. Felidéztem az el képeket. Gyerekkoromból, családomból elvben<br />
nem emlékeztetett senkire. Annyival nem volt id sebb, hogy apám lehetett volna, bátyám nem volt, ilyet nem<br />
kerestem, és öccs típusnak sem volt mondható, ami a gyengéim közé számított. Mégis olyasmit éreztem,<br />
hogy valamiképpen hazaérkeztem. Ezt a kérdést sajnos nem tettem fel azoknak, akik körülötte mozogtak.<br />
Márminthogy érezték-e k is magukat ilyen otthonosan Miklós társaságában? A kett nk között kialakuló<br />
barátság érdekelt, az ezzel együtt járó biztonságérzet sz klátókör ségével. Talán ezért nem figyeltem fel<br />
arra, hogy a rokonszenves magán megnyilatkozásban mennyi minden közéleti.<br />
Mindenesetre a magánvonal folytatódott Kisoroszin, ahová egyszer feleségemet is elvittem, aki akkor<br />
még nem tudott magyarul. Miklós pedig nemigen tudott franciául – nyugati információit német forrásokból<br />
meg fordításokból szerezte javarészt - de némi tolmácsi er feszítéssel sikerült áthidalnom a nehézséget.<br />
Miklós közel egy órán át faggatta Nicole-t a francia gimnáziumok oktatási rendszerér l, különös tekintettel a<br />
történelem oktatás szempontjaira és az érettségi tantárgyat képez filozófia módszertani kérdéseire. A nyári<br />
alkotó viskó fürd ruhás gazdája élénken panaszolta, hogy a magyar középiskolások ilyen szellemi<br />
képzésben nem részesülhetnek, s több zord megjegyzést tett a marxizmus egyeduralmára. Mindezeket<br />
szintén fordítanom kellett. A körültekint tájékozódás váratlan jelenettel zárult. Felbukkant egy jólfejlett<br />
fülbemászó és araszolt volna a gyomos kert felé, ha Miklós nem veti rá magát a konyhakéssel. Miszlikbe<br />
aprítani e nemkívánatos rovart egy pillanat m ve volt. Mintha a korlátolt magyar közoktatás vonaglott volna a<br />
penge alatt. Nemsokára azonban már arra gondoltam, ez a kegyetlenség inkább Mészöly történetbe illett, s<br />
mintha valamiképpen a szerz t magát is érték volna a vágások. Eszembe jutott "szétoperált" keze is.<br />
Annyira magán természet nek tetszett a Miklósra jellemz világ, hogy például a franciák gimnáziumi<br />
filozófia tanítása iránti érdekl dését egyéni kíváncsiságnak tulajdonítottam. Nem tudtam elképzelni, hogy ,<br />
aki prózájában a jelentést teljes bizonytalanságban tartja kisebb vagy nagyobb közösséghez pedagógusi<br />
határozottsággal intézhessen üzenetet. Meg is lepett, mikor Párizsban könyveinek franciára fordítója egy<br />
nap azt újságolta, hogy Mészöly guruszerepet játszik, és ehhez még valami burnuszszer séget is ölt dunai<br />
táborhelyén. Még az év nyarán felkerestem Miklóst Kisorosziban és csakugyan nálam tíz tizenkét évvel<br />
fiatalabb emberek társaságában találtam. Pontosabban ez utóbbiak a házikó körüli bozótosban ejt ztek és<br />
csak id nként dugták el fejüket mintegy türelmetlenül, miközben Miklós enyhe zavarban közölte, hogy nem<br />
a legjobbkor jöttem, mert szemináriumot tart a „fiúknak" a magyar irodalom id szer kérdéseir l. Persze, ha<br />
van kedvem, tette hozzá, velük tarthatok, de nem hiszi, hogy érdekelne. Érthettem ezt úgy, hogy én már<br />
kin ttem az iskolás korból, de úgy is, hogy külföldiként nem oszthatom meg az gondjaikat. Természetesen<br />
Miklós szívesen látott volna, ezt éreztette, ha nem tart attól, hogy feszélyezem a csapatát. Ezt is éreztette.<br />
Ekkor figyeltem fel arra, hogy nem burnuszt visel csak egy kéziszövés , reverenda nyakú, görög (orosz?),<br />
len inget, mely combjáig lógott elég hivatásszer en, tolsztoji reminiszcenciával.<br />
Természetesen érdekelt a „fiúk" észjárása, e kétes hitel meghívást mégsem fogadhattam el. Következ<br />
találkozásunk alkalmával megkérdeztem, hogyan sikerült a kisoroszi szeminárium. Olyasmit válaszolt, annak<br />
nincs sok jelent sége, csupán „bels használatra" való. Tudtam persze, hogy ott van bels használat, ahol<br />
van küls használat, ám azt is láttam rögtön, hogy nem tesz jót barátságunknak, ha firtatom, mi rejlik<br />
pontosan a megkülönböztetés mögött és hogy miért is nem köthet szerves szövetséget a bels és a küls<br />
ellenzék. Akkor, 1978-ban dedikálta „nagy barátsággal, szeretettel" A tágasság iskoláját, s ennek kanyargós<br />
gondolatmenet , elvont fogalmazású esszéib l kaptam azt a közvetett választ, hogy a Kádár rendszer<br />
öncenzúrás világának zavaró tükröt tartani az abszurd felfogással járó megfogalmazási nehézségek<br />
hangsúlyozásával lehet. Akkor viszont miért nem lehet olyan szövetséget elképzelni, melyben a kintiek<br />
mondják el, mert nekik lehet világosan, amit a „bentiek" csak homályosan fejezhetnek ki? Egyik általános<br />
válasz az íróság természetéb l fakad: mit érnek az író gondolatai, ha saját szavai helyett más szavaival<br />
___________________________________________________________________________________<br />
© Copyright Mikes International 2001-2005 - 160 -