HOLLANDIAI MIKES KELEMEN KÖR 45. TANULMÁNYI NAPOK - 2004. SZEPTEMBER 9-12. <strong>KULTÚRÁK</strong> <strong>TÉRHÓDÍTÁSA</strong> megjegyzésekkel, betétekkel (az "ávos" Lolli meg a maszkok meg a bunraku bábuk) színházira is " l hajazó", tente-tente, porcelán kurtizán. Persze, csalóka ez a "színház", mert hiába jelenetezés és "színi utasítás", sem a betéteket, sem pedig az esetleges dramatizált részletet, szerintünk, nem lehet, képtelenség reprezentálni; bizonyára f leg ezért sikeredett oly sutára, az er ltetett "mimézisben" enyhén kínosra az egykét éve a "Mikes"-re is elhozott "monodráma" (Angéla, a kanadai "kis csaj" monológja), melyet a h séges fegyverhordozó, a R t Alabárdos adaptált és "rendezett", , a tanítvány és delegált performáló, Zalánba nem üt a ménk , csalánban liljomot Tibor. Mert a géfini szöveg soha nem végrehajtandó gesztusra buzdító librettó, hanem olvasva is hallani: polifonikus szó-örvénylés. Nyelvek keverednek, kavarognak benne, magyar, angol, francia és német, görög meg latin, holland, lengyel, spanyol és portugál, dán, orosz, de még provanszál is. S mindez jelszavak, közkincs, aranyköpések, szólások, mondások, slágerek, citátumok egyetlen történelmi egyvelegében, egy hangütésb l, kezdetb l már érthet en a kortársnak: halló, halló, figyelem, Beregfy Károly vezérezredes azonnal, romlott hazánkról, virágra lép, Stille Nacht, de valódi finom, vo polje berjoza sztajála, kigulágos kiguwattig, zisz isz mjuzik jaesszé... "A bet alatt hallhatóvá tenni a hangot, a hangokat, ennyi az író dolga, így Géfin; "bennem lett írássá az él szó, hogy igazán életre kelhessen". Nos, a kortársi magyar irodalomban így, ily evidens intenzitással kevesen vannak, kiknél ily polifonikus egyvelegben ennyire élnek a hangok, hanghordozások; Esterházynál gyakran, Kornisnak is legalább egy színdarabjában, a Hallelujában, Spiró is pedzi a Zeitstückjeinek redukciójában. Nyilván, analogikusan, így némely modern zenem ben, Stockhausen Himnuszaiban vagy John Cage 81-es, a joyce-i Finnegans Wake-re szerzett Roarotoriójában (alkalmi magyarítással, nem a miénk, "Orditóriumában"), de csitt, szakértelem híján ne merészkedjünk messzire, körmünkre koppint még a honi zenetudós jóbarát ("a gótikus fiú", E.P. tollán), kit különben KGL is megemlít versezetében, hogyan kobozták volt el t le Hegyeshalomnál, mint "fellazító irodalmat a Finnegans Wake-et éppen abban az évben, a mikor az Ulysses végre újra megjelenhetett odahaza: a hites könyvvizsgálók kiérdemelt nyugdíjas korig szótározhattak. Maradva tehát kaptafánknál, képletesen mondjuk: afféle rezonáló hangszekrény a géfini életm ; sok hang, de mindig egy forrásból, variálva és jelezni a ságvidéki enyhén kántáló ejtéssel; valójában monologium, mint a századel másik variété-szórakoztatójáé, a pétomane-nal verseng ventriloque-é: a hasbeszél é. ___________________________________________________________________________________ © Copyright Mikes International 2001-2005 - 151 - +++ Id nk lejárt, jószándékú kísérletünkb l mára ennyi futott: KGL-t szerettük volna legalább megközelít leg bemutatni a rajongóval s persze az egyazon célt szolgáló incselked vel is; vásári kikiáltóként, mi is aljamutatványos, újabb olvasókat szerezni néki. Mérleg pedig minek? Ott, nekünk, a f m , a Fehérlófia I.-VI., az újabb magyar irodalom nagy remeklése. Örömbe, így járja, cseppnyi üröm akkor, hogy a kiteljesedés egyel re nem t nik föl teljesen arányosnak; hogy menet közben, negyedszázad fordultával változott a világ, a hivatkozási rend, s talán, egyéb egyéni és közokokból kétellyel kérdezi is: "miért lett magánbeszéd a sors-írásból"? Dehát Arany János sem teremthette meg a nemzeti eposzt a 19. század második felében, nincsen eposz, csak m eposz, bár ett l még a Toldi és a Buda Halála nem kevesebb ; dehát Ezra Pound hosszadalmas kínai és jeffersoni, krónikás és történelmi megverselései, konfuciánus állambölcseleti és antimonetarista gazdasági penzum-cantói sem érvénytelenítik a kezdés irgalmatlan originalitását és döbbenetét, sem pedig a mazsolázhatni számos látomásos, indulatos és poétikus részletét, - N.B. ezért jó Poundot "géfinül" olvasni. Mert mi az, ami kimozdult, csuszamlott, s nincs, mi "helyrezökkenteni"? Hogy, idézve: ”senki sem próféta saját hazáján kívül”? Ám, ha oda megtérvém, szertenézni s nem lelni, valami b zlik Ithakában; ott, akkor, emberölt múltán a ”prófétaság”, ha idestova ”az is bolond”, itt meg ott, aki... Géfin sokat tud háborogni, bévül nyilván fájdalmasan keseregni, hogy méltó "recepciója" amott (sem) történt meg. A még többért kicsit csalja önmagát. Hiszen kir l írtak monográfiával fölér , csak annál felel sebb, okosabb, szabadabb szellem külön munkát, mint róla a hajdani Arkánum-os társ, András Sándor; s kit helyez, éppen szemünk el tt szaporodó közlésekben az avantgarde, a posztavantgarde és a posztmodern háromszögelését vizsgáló elemzéseiben a lényegi központba, ha nem t, egy nagyon eszes árgyeáli tudós lányka, Dánél Mónika (kir l, hinn k, fogunk még hallani); ket, kettejüket fosztogatván mi is majdnem minden érdemesebb mondatunkhoz kitehettük volna az idéz jelet. S elvégre recepció a megismétlés, a "konfirmálás" is, ez se legyen teljesen érdemtelen. S akkor még csak hozzá annyit, a mégiscsak személyest szintén ünnepélyesre fogva: KGL nékünk oly lényegi nagysága a még le nem zárt mai magyar költészetnek, mint Tandori, Tolnai Ottó vagy Marsall László, kiknek minden sorát várjuk és olvassuk. Kódaként pedig: megismételt alkalmi tevékenységünkkel most az idei Mikes-díjra t javasolva, legyen tudható innen is: t, a magunk értékrendjében oly magas polcra helyezzük, mint tettük korábban Esterházyt és Nádast, Radnótit és Tandorit. A hódolat a miénk; Géfint l a hozzá ill füstölgést és reánk-rianást kitüntetésnek vesszük.
HOLLANDIAI MIKES KELEMEN KÖR 45. TANULMÁNYI NAPOK - 2004. SZEPTEMBER 9-12. <strong>KULTÚRÁK</strong> <strong>TÉRHÓDÍTÁSA</strong> ’AZ ELT NT ID NYOMÁBAN’ — ÉL KULTÚRTÖRTÉNET — ___________________________________________________________________________________ © Copyright Mikes International 2001-2005 - 152 -