K A N T
K A N T
K A N T
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
BARTÓK GYÖRGY : KANT – V. Kant aesthetikája és teleologiája.<br />
az akaráshoz való viszonyát, következésképpen egy tárgy vagy cselekedet létezésén való tetszést. Ahoz,<br />
hogy valamit jónak találjak, tudnom kell az illet tárgynak fogalmát. Hogy szépnek találjak valamit, ehez az<br />
illet tárgy fogalmára szükségem nincs. Eként a tetszésnek három faját összehasonlítva, Kant közöttük a<br />
következ viszonyt állapítja meg; kellemesnek nevezzük azt, a mi gyönyört okoz; szépnek, a mi pusztán<br />
csak tetszik: jónak azt, a mit becsülünk, méltányolunk. A kellemes érvényes az állatokra nézve is, a szép<br />
csak az emberekre nézve, azaz állati, de mégis eszes lényekre nézve. A tetszés ezen három faja közül<br />
egyedül a szép az egyetlen érdektelen és szabad tetszés. Ezért azt is mondhatjuk, hogy a tetszés a<br />
hajlamra, a kegyre, a becsülésre vonalkozhatik s e három fajta tetszés között egyedül a kegyre vonatkozó a<br />
szabad. Mindezen elemzések alapján kimondja Kant: a minden érdek nélkül való tetszés tárgya a szép. Ha<br />
pedig tudjuk, hogy a célszer tárgy képzetével összekötött élvezet nem a tárgy fogalmán alapul, akkor a<br />
meghatározás így b vül: „szép az, ami fogalom nélkül, mint egy általános tetszés tárgya, képeztetik". Éppen<br />
azért, mivel itt nincsenek fogalmak, az ítélet nem bír objektív, hanem csak szubjektív egyetemességgel.<br />
Mivel u.i. az aesthetikai ítélet alkotója a tárgy iránt való tetszésében teljesen szabadnak érzi magát, ezért a<br />
tetszés alapjául nem tud „privátfeltételeket" találni, amelyekt l függene a maga tetszésében s ezért azt hiszi,<br />
hogy meg van az alapa arra, hogy másoknak is azt a tetszést imputálja. Ezért úgy beszél a szépr l, mintha a<br />
szépség a tárgynak lenne tulajdonsága s az aesthetikai ítélet logikai lenne, habár csak aesthetikai, mivel<br />
csupán a tárgy képzetének az alanyhoz való viszonyát tartalmazza. Ezért a maga ítéletét mindenkire nézve<br />
érvényesnek tartja, habár az csak szubjektív egyetemességre tarthat igényt. Az „érzéki ízlésnek" ítélete,<br />
azaz, a kellemes tetszés nem bír általános érvénnyel, hanem csak „maganérvénnyel" s nem is közölhet . Az<br />
aesthetikai tetszés ítélete ellen „általánosan közölhet " a kedély állapotnak ez az általános közölhet sége a<br />
megadott képzetben az ízlés ítéleteknek szubjektív feltétele. Azokat az ismer er ket, amelyek ezen képzet<br />
által, szabadon játszódhatnak, semmiféle meghatározott fogalom nem köti s nem korlátolja az ismeretnek<br />
valamely egyes szabályára. Ebb l következik, hogy itt ismeret el sem állhat, hanem az illet alany<br />
kedélyállapotának kell ismeretté válnia s ezért kell ennek a kedélyállapotnak, a szabad játék állapotának<br />
általánosan közölhet nek lennie, mert különben ismeretr l szó sem lehetne. A mi magatartásunk az<br />
aesthetikai ítélkezésben teljességgel szubjektív, mi azonban meg vagyunk gy z dve arról, hogy ez a<br />
szubjektív magatartás mindenkire nézve érvényes s tehát általánosan közölhet . Az élvet, amelyet mi<br />
érezünk, mindenkinek impuláljuk az ízlés ítéleteiben, mint szükségszerüt, mintha az a tárgy tulajdonságául<br />
lenne tekinthet , ha valamit szépnek nevezünk, holott a szépség az alany érzésére vonatkozás nélkül semmi<br />
önmagában.<br />
Az eddigi fejtegetések úgy találták, hogy a szépnek jellemvonása az érdek nélkül való tetszés és<br />
megállapították, hogy szép az, ami fogalom nélkül, általánosan tetszik. Ezután az ízlés ítéleteit a célszer ség<br />
relációjának szempontjából vizsgálva, a szépnek új jellemz ismerését fedezi fel Kant. Minden cél — úgy<br />
mond Kant — ha azt a tetszés alapjául tekintjük, érdeket foglal magában, amely érdek aztán az élvezeti<br />
tárgyról mondott ítéletünket meghatározza. Ebb l, ha a szépr l közlött el bbi fejtegetéseinket eszünkbe<br />
idézzük, világosan következik, hogy szubjektív cél az aesthetikai ítéletnek alapja nem lehet. Az érdek, amely<br />
a szubjektív céllal jár együtt, csak úgy tartható távol, hogy ha az aesthetikai ítélet alapjául a szubjektív<br />
célszer séget vesszük ugyan, de a cél nélkül, azaz, ha a célszer ségnek puszta formáját tekintjük az<br />
aesthetikai ítélet alapjául. Az aesthetikai ítéletet hozó alany ismer er inek szabad játékában ezen pusztán<br />
formális célszer ség tudata maga az élv. Az olyan ízlésítélet pedig, a melyet pusztán a formának<br />
észszer sége határoz meg s a melyt l távol áll minden érzéki inger és meghatottság, az ilyen ízlésítélet a<br />
tiszta ízlésítélet, melynek alapjába nem vegyül semminem pusztán empirikus, tapasztalati érdek. A<br />
szépnek megítélési alapja tisztán a formális célszer ség, a „célnélkül való célszer ség" lévén, a szépnek<br />
meghatározása eként alakul: „szépség a tárgy célszer ségének a formája, amennyiben az a cél képzete<br />
nélkül érzékeltetik a tárgyon".<br />
Mindezek után világos, hogy az, aki valamely tárgyat szépnek ítél, úgy véli, hogy másoknak is szépnek<br />
kell tartaniok azt a tárgyat, ámde ez a „kell", amely minden aesthetikai ítéletben kifejezésre jut, csak<br />
feltételes „kell": mikor valamit szépnek jelentünk ki, mások hozzájárulására is igényt tartunk s erre a<br />
hozzájárulásra számíthatunk is, ha mindenki helyesen rendeli alá az egyes esetet a tetszésnek szabálya alá.<br />
Úgy áll tehát a dolog, hogy az aesthetikai ítélet feltétlen szükségszer ségre tarthatna igényt, ha volna egy<br />
objektív elve. Ha nem lenne semmiféle elve egyáltalában, akkor, mint az érzéki-ízlés ítéleteinek, neki sem<br />
lenne semmiféle szükségszer sége. Van azonban szubjektív elve, amely érzés és nem fogalmak által, de<br />
mégis általános érvény en határozza meg, hogy mi tetszik és mi nem. Ilyen elv csak egy közérzék<br />
— sensus communis — lehet, amely külömbözik az u.n. józan észt l, amennyiben ez nem érzés, hanem<br />
mindig fogalmak szerint való ítélet, habár ez az ítélet legtöbbször homályos elvek szerint hozatik.<br />
Az aesthetikai ítélet tehát nem fogalmon, hanem csak a mi érzésünkön alapul. Ez az érzés azonban nem<br />
„privát érzés", hanem „közös" érzés. Már most az említett „közérzék" — Gemeinsinn — nem alapulhat a<br />
___________________________________________________________________________________<br />
© Copyright Mikes International 2001-2005 - 42 -