K A N T
K A N T
K A N T
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
BARTÓK GYÖRGY : KANT – IV. Kant praktikus filozófiája.<br />
IV.<br />
KANT PRAKTIKUS FILOZÓFIÁJA<br />
6. §. Átmenet a Tiszta Ész Kritikájáról a Gyakorlati Ész Kritikájára.<br />
Kant transzcendentalismusa értelmében az ismeretet lehet vé, objectivvá és egyetemes érvény vé azok<br />
az apriori elvek teszik, amelyeknek megállapítása a T.É. Kritikájának képezte feladatát. A T.É. Kritikája az<br />
ismeret elméletét foglalja magában s az észnek spekulatív, theoretikus használatát tartja szem el tt. Ámde a<br />
T.É. Kritikájának utolsó fejezetében már felveti Kant azt a kérdést, hogy vajjon nincs-é a tiszta észnek<br />
praktikus vizsgálata is s vajjon e téren is nem jutunk-é el azokhoz az eszmékhez, amelyek a tiszta ész<br />
legmagasabb céljait tárják elénk? És itt mindjárt feltételezi Kant, hogy vannak valóban tiszta erkölcsi<br />
törvények, amelyekben a tiszta ész praktikus használata nyilatkozik meg és a melyek teljesen a priori<br />
határozzák meg az eszes lény szabadságának használatát. A természet világa mellett ott van a szabadság,<br />
illetve az erkölcsiség világa s a transzcendentalismusnak nemcsak az a feladata, hogy a természetr l való<br />
ismeretünk a priori alapjait kutassa föl, hanem kötelessége az is, hogy az erkölcsiségnek a priori elveit<br />
megvizsgálja. Az erkölcsi világ a priori törvényei az erkölcsiség legmagasabb céljaira vonatkoznak s csupán<br />
a tiszta ész által ismerhet k fel. Uralkodnak és egyetemes érvényességgel bírnak pedig abban az<br />
intelligibilis világban, amelyben az eszes lények egy corpus myticumot képeznek. Az az intelligibilis világ a<br />
praktikus magatartás világa, az erkölcsiség birodalma, ahol a tiszta ész a maga praktikus tevékenységét fejti<br />
ki. E területen a tiszta ész a maga praktikus használatában szintén a tapasztalat lehet ségének, t.i. a<br />
cselekedetek lehet ségének a priori elveit tartalmazza, olyan cselekedeteknek, amelyek az erkölcsi<br />
törvénynek megfelel en az ember történetében feltalálhatók. Az erkölcsi törvény parancsolja, hogy bizonyos<br />
cselekedeteknek meg kell valósulniok, amib l Kant nézete szerint következik, hogy az ilyen cselekedetek<br />
meg is valósíthatók. Van tehát ezen cselekedeteknek is egy szisztematikus egysége, egy morális világ,<br />
amelynek területén a tiszta ész ugyan természeti törvényeket nem lélesíthet, de teremthet szabad<br />
cselekedeteket. Az így felfogott erkölcsi világ egy praktikus eszme, amely nem csak befolyással bír az<br />
erkölcsi világra, hanem kell is befolyással bírnia, hogy ezt lehet leg a maga képe szerint alakítsa. A morális<br />
világ eszméje tehát objektív realitással bír. Az eszmékr l szóló tan ezek szerint közvetetlenül és<br />
szükségszer en vezet át a praktikus ész tanára, amelyben, amint látni fogjuk, nem egy más észnek<br />
megnyilatkozásáról, hanem egy és ugyanazon észnek más területen való alkalmazásáról van szó.<br />
A gyakorlati ész kritikája az erkölcsi törvény lehet ségének alapjait mutatja föl, az erkölcsiségnek<br />
transzcendentális magyarázatát adja. Maga a gyakorlati ész azonban éppenúgy nem valamely lélektani<br />
értelemben vett képesség, mint a hogy nem az a theoretikus ész. A gyakorlati ész is tisztán logikai<br />
természettel bír s tulajdonképpen nem egyéb, mint azoknak az apriori elveknek összessége, amelyek<br />
alapján az erkölcsi törvény, mint általános érvény és objektív törvény, lehet vé válik. A míg a theoretikus<br />
ész az ismeretnek, addig a praktikus ész az erkölcsiségnek apriori elveit foglalja magában. A throretikus ész<br />
a tiszta észnek theoretikus irányú funkcióját, a praktikus ész a tiszta észnek praktikus irányú funkcióját<br />
jelenti. De mivel a két irányú funkció mer ben logikai jelleggel bír, a módszer, amelynek segítségével mind a<br />
két irányú funkció vizsgáltalik, ugyanaz t.i. a transzcendentális módszer, amely f problémául nem a<br />
ténylegességet, hanem az érvényességet tekinti. A T.É. Kritikájában az egyetemes érvény és objektív<br />
ismeret tény, amely nem képezi kérdés tárgyát. A kérdés itt csak az, hogy miféle elvek alapján lehetséges ez<br />
az objektív és egyetemes érvény ismeret? Melyek azok az apriori elemek, amelyekb l az ismeret értéke<br />
fakad? Hasonlóképpen áll a dolog a Gy.É. Kritikájában is. Kantra nézve nem kérdéses, hogy van-e általános<br />
érvény és objektív erkölcsi törvény. Az erkölcsi törvény s tehát az erkölcsiség megadott tény; a kérdés tehát<br />
itt is csak ez lehet: miként lehetséges ez az általános érvény és objektív törvény, amely el tt — úgy mond<br />
Kant — még az evangélium szentjeinek is meg kell hajolniok. Sem a T.É., sem a Gy.É. Kritikájában nem<br />
tényeknek megállapításáról van szó, hanem kétségbe nem vonható tényeknek megértésér l, filozófiai<br />
magyarázatáról, e tények jelentésének kiderítésér l.<br />
A theoretikus és praktikus észnek egységéb l következik, hogy a miként Kant a theoretikus ész<br />
kritikájában pusztán az ismeret formai elemének körében mozog, úgy a Gy.É. Kritikája sem akar tartalmi<br />
erkölcsi elveket felállítani, hanem az erkölcsiség formális feltételeit óhajtja kimutatni, azokat a feltételeket,<br />
amelyekhez kell alkalmazkodnia minden erkölcsi magatartásnak, hogy ha ez igényt tart az általános<br />
___________________________________________________________________________________<br />
© Copyright Mikes International 2001-2005 - 30 -