értekezés - Állatorvostudományi Doktori Iskola
értekezés - Állatorvostudományi Doktori Iskola
értekezés - Állatorvostudományi Doktori Iskola
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
5.4. Megbeszélés<br />
Munkánk utolsó szakaszaként a S. Enteritidis 11 jelű törzs transzpozon alapú molekuláris<br />
genetikai módszerekkel előállított mutánsainak virulencia tulajdonságait és korai védő hatását<br />
vizsgáltuk in vitro és in vivo körülmények között.<br />
In vitro elsőként Vero sejteken, majd csirke embrió fibroblaszt (CEF) sejteken is vizsgáltuk a<br />
mutánsaink sejt inváziós képességét, abban a reményben, hogy az így nyert adatok előzetes<br />
becslésre adnak lehetőséget a későbbi in vivo inváziós képességekre vonatkozóan. Az<br />
inváziós kontroll törzseket úgy próbáltuk kiválasztani, hogy megfelelő viszonyítási alapot<br />
jelentsenek mind a szülői S. Enteritidis 11, mind a (reményeink szerint attenuált) mutáns<br />
származékai számára. Ezért a kontrollok között szerepelt a korábbiakban Vero sejt kultúrán<br />
invázívnak bizonyult S. Typhimurium F98 törzs (Barrow és mtsai., 1989), valamint a S.<br />
Enteritidis törzsek között baromfira invázív S. Enteritidis 147 jelű törzs (Methner és mtsai.,<br />
1995).<br />
Eredményeink alapján azonos tendencia figyelhető meg a Vero és a CEF invázió esetében.<br />
Mindkét eredménysor szerint a szülői SE11 magas (az invázív kontroll törzsekhez hasonló)<br />
inváziós értékeket mutatott, míg a nem mozgó (SE2102) valamint a nem mozgó és plazmid<br />
mentes (SE∆77, SE∆155) mutánsok egyaránt non-invázívnak bizonyultak. A nem mozgó és<br />
annak plazmid mentes változatai között nem volt lényeges invázióbeli eltérés. A plazmid<br />
mentes és motilis SE11 vizsgálatától e sorozatban el kellett tekintenünk, így nem jelenthető ki<br />
egyértelműen, hogy a sejtinvázió csökkenését egyedül a flagella hiánya okozta, de<br />
eredményeink, és korábbi vizsgálatok is ezt a hipotézist látszanak igazolni. Jones és<br />
munkatársai (1981) S. Typhimurium esetében figyelték meg, hogy a motilis fenotípus<br />
előnyösen befolyásolja a HeLa sejtekkel való kapcsolódást, S. Enteritidisen pedig van Asten<br />
és munkatársai (2000) állapították meg, hogy a flagellin gén inaktivációja jelentősen<br />
csökkentette a mutáns Caco-2 sejtekbe való invázióját. Az általunk is használt Vero sejteken<br />
pedig S. Typhimurium és S. Infantis szerovariánsok nem mozgó törzsei voltak sokkal kevésbé<br />
invázívak, mint motilis társaik, ugyanakkor a virulencia plazmid mentes S. Typhimurium és S.<br />
Gallinarum törzsek inváziós képességei nem csökkentek számottevően (Barrow és Lowell<br />
1989).<br />
Mutáns törzseink interleukin-8 stimuláló hatása, hasonlóan az inváziós képességekhez<br />
jelentősen elmaradt mind a szülő törzs SE11, mind a külső kontroll S. Enteritidis 147<br />
101