EMBERI ERŐFORRÁS MENEDZSMENT - Munka
EMBERI ERŐFORRÁS MENEDZSMENT - Munka
EMBERI ERŐFORRÁS MENEDZSMENT - Munka
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
3. ATIPIKUS FOGLALKOZTATÁS<br />
3.1. A munkaerő-piaci rugalmasság<br />
A múlt század kezdetétől a 70-es évekig a fejlett országok iparát stabil, időhatárok nélküli<br />
foglalkoztatás jellemezte, mely leginkább a fordista tömegtermelés logikáját tükrözte. Ebben a<br />
termelési modellben a nagyvállalatok nagyszámú, alacsony képzettségi szintű, speciálisan egy-egy<br />
munkafeladatra vagy -folyamatra kiképzett munkavállalót alkalmaztak. A munkások tevékenysége<br />
többnyire egy-egy tevékenység, feladat rutinszerű ismétlésében merült ki, melynek következtében<br />
ezek az emberek az idő múlásával mind jobban és jobban elsajátították, és egyre hatékonyabban<br />
látták el a feladatukat. A vállalatok ezért úgy gondolták, hogy az elsődleges cél az ilyen alkalmazottak<br />
hosszú távú foglalkoztatása, hiszen ezzel hozzájárulnak a vállalat termelékenységének hosszú távú<br />
növeléséhez (Szabó-Négyessi, 2004).<br />
A foglalkoztatást ebben a felfogásban térben is rögzítették: a munkavégzés – különösen az iparban<br />
– egy meghatározott vállalat, meghatározott telephelyéhez kötődött, a munkavállalót nem lehetett<br />
tetszőlegesen mozgatni, hiszen szerződése egy adott telephelyre szólt. A munkavállaló magánéletét is<br />
ennek megfelelően alakította, ennek következtében ugyanazt a munkakört nem tudta volna rövid időn<br />
belül egy másik földrajzi helyen elvállalni.<br />
A hetvenes évektől azonban a rugalmasság követelménye egyre erőteljesebben jelentkezett a<br />
munkavégzés mindennapjaiban, a gazdaságirányításban, a munkavállalók és munkáltatók<br />
kapcsolatában. A technológiai és infrastrukturális fejlesztések, a munkaszervezési megoldások, a<br />
vállalati irányítási rendszerek is már a rugalmasság jegyében alakultak (Makó és Simonyi, 2003).<br />
D’Aveni (1994) szerint a legtöbb vállalat „hiperversenytársakkal” néz szembe, akik „új<br />
versenyelőnyöket fejlesztenek ki, melyek lerombolják, értelmetlenné teszik, vagy semlegesítik az<br />
iparágvezető előnyeit, egyensúlytalanságban és zűrzavarban hagyva a piacot.” Ilyen környezetben két<br />
feladat kerül a vállalatok fókuszába: egyrészt a lehető legrövidebb idő alatt kell reagálniuk a változó<br />
piaci igényekre, másrészt egyre inkább oda kell figyelniük a költségeikre. A gyors változásokra való<br />
költséghatékony reagálást a vállalatok részben a tevékenységkihelyezés (outsourcing) révén tudják<br />
megoldani – ilyenkor a vállalati folyamat egészét vagy nagy részét más gyártókhoz delegálják –<br />
részben pedig saját termelésük rugalmasabbá tételével adhatnak megoldásokat pillanatnyi erőforrásproblémáikra.<br />
Az új gazdaságban egyre inkább a tudás válik a versenyelőny forrásává, az anyagi folyamatok<br />
jelentősége visszaszorulóban van, a hozzájuk kapcsolódó hagyományosan értelmezett alapvető<br />
versenyelőnyök leértékelődése figyelhető meg. Az ismétlődő-, rutinfeladatok háttérbe szorulása, s az<br />
egyre kevésbé fontos vállalatspecifikus (csak egy adott vállalatnál értéket jelentő) tudás egyre<br />
kevesebb okot szolgáltat arra, hogy a vállalat hosszabb időre magához kösse a munkavállalót. A<br />
vállalatok egyre kisebb kötöttségekre, a munkavállalók vállalattól való eloldozására törekednek<br />
(Szabó-Négyessi, 2004).<br />
3.1.1. A rugalmasság kategóriái<br />
A rugalmasság egy olyan mechanizmus, amely a versenyképesség növelését és az üzleti környezet<br />
változásaihoz való alkalmazkodást segíti elő (Pinefield és Atkinson, 1988). A rugalmasság bevezetése<br />
hozzásegít a munkaerő-piaci kereslet és kínálat nagyobb összhangjához és ezáltal növekvő<br />
eredményességet, valamint termelékenységet ígér. Jelen állítás elsőre túlságosan általánosnak tűnik,<br />
több más jellemzőre is igaz lehet, ezért a fogalom szűkebb értelmezésére törekszünk. Dahrendorf<br />
(1995) szerint: „A rugalmasság először is a merevségek felszámolását jelenti…” „…a rugalmasság<br />
pedig egyre inkább a munkaerő-piaci költségek lazítását jelenti. A felvétel és az elbocsátás lazábbá<br />
válik, a bérek felfelé és lefelé egyaránt elmozdulhatnak, egyre több a részmunka és határozott idejű<br />
munkaszerződés, a dolgozóktól egyre inkább elvárt a munkahely, a munkaadó vagy a munkavégzés<br />
helyszínének változtatása…” „…A rugalmasság azt is jelenti, hogy mindenkinek el kell fogadnia a<br />
technológiai változásokat. Piaci terminusokban, a rugalmasság képesség arra, hogy egy adódó<br />
alkalomra rámozduljanak, amikor megnyílik, és azonnal visszavonuljanak, amikor a korábbi<br />
lehetőségek bezárulnak.”<br />
34