EMBERI ERŐFORRÁS MENEDZSMENT - Munka
EMBERI ERŐFORRÁS MENEDZSMENT - Munka
EMBERI ERŐFORRÁS MENEDZSMENT - Munka
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
állnak. A rendkívül mobil amerikai munkaerőnek nem szükséges egy más kultúrát, nyelvet<br />
elsajátítania, amikor akár az Államok másik felére költözik s ezzel egyidejűleg hátrahagyni egy olyan<br />
nyelvi, kulturális közeget, amelyhez születésétől fogva kötődik, s amelyhez mérföldkőként viszonyul.<br />
Az európai munkaerő mobilitásának ilyen korlátait jól mutatja Tatsiramos összevetése az uniós<br />
állampolgárok és a harmadik országokból érkezettek mobilitásának tekintetében. A felmérésből az<br />
derül ki, hogy az Európai Unióban tartózkodó nem-uniós állampolgárok közül 100-ból 7 változtatja<br />
meg lakhelyét egy évben, azaz valamilyen mértékben mobil, míg az EU-állampolgárok közül 200-ból<br />
mindössze csak 1 vállalkozik erre évente (Tatsiramos, 2004). Ez az eredmény jól mutatja, hogy az<br />
európai állampolgárok számára a kulturális kötődések jelentős akadályt jelentenek a mobilitás<br />
szempontjából. Ezzel az eredménnyel konzisztens, s a honvágy mobilitásban játszott korlátozó<br />
szerepét támasztja alá, hogy a legtöbb felmérés szerint Európában mind a pályakezdők, mind a<br />
karrierjük csúcsán állók legfeljebb néhány évet töltenének külföldön, s utána visszatérnének<br />
hazájukba.<br />
Ha azonban a mobilitás előtt ilyen korlátok állnak, akkor ez azt jelenti, hogy a Bologna Folyamat<br />
célkitűzései csak részben járhatnak sikerrel, ugyanakkor e korlátok az előző szakaszban a humán tőke<br />
koncentrációja kapcsán elmondottak is más megvilágításba kerülnek. Tekintve, hogy a bolognai<br />
célkitűzések csak részben képesek a munkaerő mobilitását növelni, a regionális fejlődési központok<br />
humán tőke koncentráló ereje csökken, s a bemutatott szegregációs tendenciák üteme lelassul s így a<br />
fejletlenebb térségek relatív helyzete javul a felzárkózás tekintetében, valamint a közösségi politikák<br />
és a regionális fejlesztési programok hatékonysága is javulhat. A honvágy és a kulturális kötődések<br />
ilyen mobilitás-csökkentő szerepe mellett azonban szükséges kiemelnünk a társadalmi tőke gazdasági<br />
szerepét és összevetnünk ezt a tényezőt az időszakos mobilitás kérdéskörével.<br />
A társadalmi tőke mára elterjedt fogalommá vált a közgazdasági irodalomban, s ugyan egységes<br />
definíciója még nincsen, Coleman nyomán általában az egyének közötti kapcsolatokban megtestesülő<br />
erőforrásként határozzák meg, amely elősegíti egyéni és közösségi célok megvalósítását (Lin, 2001).<br />
Megjelenési formáját tekintve a társadalmi struktúrában megtestesülő közösen osztott értékek és<br />
normák, valamint a társadalom tagjainak kapcsolathálói jelentik a társadalmi tőkét. Szemben a kézzel<br />
fogható, alakot öltő fizikai tőkével és az egyénekben megtestesülő humán tőkével, a társadalmi tőke<br />
az egyes egyének közötti kapcsolatokban rejlik, léte e kapcsolatokat feltételezi (Coleman, 1990). A<br />
társadalmi tőke gazdasági erőforrásként való hasznosításának lehetősége legfőképpen abban áll, hogy<br />
a gazdasági cselekvéssel kapcsolatos tranzakciós költségeket csökkenti: a felek közötti bizalom, a<br />
kölcsönös szívességek vagy a kapcsolathálók információs potenciálja mind egyszerűbbé és olcsóbbá<br />
teszik a döntéshozatalt.<br />
Routledge és Amsberg felhívják a figyelmet a társadalmi tőke, a gazdasági növekedés és a<br />
migráció közötti kapcsolatra. A technológiai fejlődéssel a munkahelyek eloszlása a gazdaságban<br />
megváltozik, így vándorlásra késztetve a munkaerőt. Ha a munkaerő mobil, úgy a technológiai<br />
változásokkal lépést tart a munkaerő térbeli eloszlása, ami pedig magasabb gazdasági növekedést<br />
eredményez, hiszen a technológia nagyobb mértékben találkozik a megfelelően szakképzett<br />
munkaerővel. Ugyanakkor a vándorló munkaerő korábban kialakított társadalmi kapcsolataiban<br />
megtestesülő társadalmi tőkéjét elveszti a gyakori vándorlással s így a gazdasági cselekvés<br />
hatékonysága csökken. A korábban kialakított kapcsolathálók a gazdasági tevékenység tranzakciós<br />
költségeit csökkentették, azonban a kapcsolatok felbomlása és újbóli kialakítása közötti (gyakran igen<br />
hosszú) idő alatt e tranzakciós költségek újra megnövekednek. A mind gyakoribb vándorlás, azaz a<br />
magas szintű mobilitás a kapcsolathálók kialakítását már nem teszi lehetővé, s egy idő után a<br />
társadalmi tőke létrehozására irányuló erőfeszítések is megszűnnek, tekintve, hogy a belőle származó<br />
haszon a magasabb fokú mobilitással egyre csökken. Így tehát két, ellentétesen ható tényezőt<br />
találunk a mobilitásban: egyrészt a magasabb fokú mobilitás elősegíti a gazdasági növekedést a<br />
technológia és a munkaerő jobb illeszkedése révén, másrészt viszont ellene hat, a társadalmi tőke<br />
alacsony szintű felhalmozása miatt (Routledge és Amsbert, 2003).<br />
A fenti összefüggésekből nyilvánvalóan következik néhány fontos megállapítás az európai<br />
munkaerő-mobilitásra vonatkozóan. Ha összevetjük az európai mobilitási korlátokat: a honvágyat és a<br />
kulturális kötődéseket a mobilitás és a társadalmi tőke trade-off kapcsolatával, azt látjuk, hogy a<br />
migráció szegregációs tendenciái, miként azt korábban bemutattuk, megváltozott kontextusban<br />
jelennek meg.<br />
225